УХВАЛА

15 січня 2026 року 
м. Київ

справа №640/25724/19
касаційне провадження № К/990/55683/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області (далі - Управління) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 27.11.2025 у справі №640/25724/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень про застосування штрафних санкцій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №0004613304 від 05.12.2019; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №0004633304 від 05.12.2019; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №0004693304 від 05.12.2019; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №0004603304 від 05.12.2019; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №0004703304 від 05.12.2019; визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №0004683304 від 05.12.2019; визнати протиправною і скасувати вимогу №Ф-004663304 від 05.12.2019 про сплату боргу (недоїмки); визнати протиправним і скасувати рішення №0004673304 від 05.12.2019; визнати протиправним і скасувати рішення №0004623304 від 05.12.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 27.11.2025 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Управління подало касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Підставою касаційного оскарження скаржником вказано пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - суд апеляційної інстанцій застосував статтю 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Предметом спору у цій справі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що особливості оподаткування операцій із продажу та обміну об`єктів нерухомого майна визначені статтею 172 ПК України, положень якої позивач дотримувався та не порушував. Вважає, що норми пункту 172.2 статті 172 ПК України є спеціальними по відношенню до пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1 статті 177 ПК України щодо оподаткування підприємницької діяльності та застосовуються за наведених у пункту 172.2 статті 172 ПК України умов до певного виду операцій (угод), яким (таким операціям) цілком відповідають здійснені ОСОБА_1 правочини із продажу квартир за нотаріально посвідченими договорами. При цьому, гранична межа кількості таких операцій за звітній період чи граничної вартості таких операцій законом якимось чином не обмежена, а тому відсутні і законодавчі обмеження для застосування положень пункту 172.2. статті 172 ПК України при продажі фізичною особою, яка не є підприємцем, більше одного, двох чи трьох об`єктів нерухомості протягом звітного періоду. Позивач вважає, що реєстрація підприємницької діяльності має відбуватися у добровільному, а не примусовому порядку.

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.04.2021 у справі №320/6192/19, від 28.05.2021 у справі № 1.380.2019.006091, від 01.10.2025 у справі №320/4714/20.

У постанові від 28.05.2021 у справі № 1.380.2019.006091 Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суб`єктами господарювання у розумінні статті 55 ГК України, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Отже, фізичні особи можуть вважатися суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх як підприємців. І лише зареєстровані підприємці зобов`язані сплачувати податки, передбачені для підприємців, оскільки саме з моменту реєстрації особа набуває відповідний правовий статус. При цьому реєстрація суб`єктом господарювання є добровільним рішенням фізичної особи. Чинним законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця в обхід встановленої процедури, в тому числі й примусово, за рішенням будь-якого суб`єкта владних повноважень. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм пунктів 177.1, 172.2 статті 172 ПК України у подібних правовідносинах викладно в постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі № 810/1963/18.

Також, Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що оскільки позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності, він не належить і до платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно статті 4 Закону № 2464-VI, у зв`язку чим рішення про застосування штрафних санкцій; вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийняті контролюючим органом безпідставно.

У постанові від 01.10.2025 у справі №320/4714/20 Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зазначив, що враховуючи, що позивач є фізичною особою та не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, усі договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися ним саме як фізичною особою, висновок податкового органу про порушення позивачем пункту 177.2 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації позивача в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до нього застосованими бути не можуть. 
З огляду на відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця та відсутність обов`язку щодо набуття такого статусу в імперативному порядку, у позивача не виникло обов`язку по веденню Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці. Враховуючи недоведеність відповідачем правомірності збільшення суми оподатковуваного доходу позивача за відповідний період, беручи до увагу встановлені судом обставини відсутності у позивача статусу фізичної особи-підприємця, і, як наслідок, статусу платника єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу. Відповідачем безпідставно нараховано податкові зобов`язання позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкціях за відсутності у нього визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій в частині застосування норм статті 177 Податкового кодексу України у справі, у якій подано касаційну скаргу відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у подібних правовідносинах.

Отже, Верховний Суд вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Висновки судів першої і апеляційної інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 27.11.2025.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова