П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 686/16732/23
провадження № 51-2832км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника  ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, яка брала участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, і захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року вкримінальному провадженні № 22022240000000221за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кутки Славутського району Хмельницької області, громадянки Російської Федерації, яка проживає в Україні з 2011 року на підставі посвідки на постійне проживання в Україні, зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вирокомХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 436-2 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього майна, крім житла.
2. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року зазначений вирок залишено без змін.
3. За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 17 березня, 07, 12 та 27 квітня 2022 року, перебуваючи у невстановленому місці на території м. Хмельницького, діючи повторно, за допомогою мобільного телефону «Samsung» моделі «J6600FZVDSEK», IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із можливістю доступу до глобальної електронної комунікаційної мережі Інтернет, на своїй публічно доступній сторінці користувача під обліковим записом (аккаунтом) «« ОСОБА_8 » у соціально-орієнтованій мережі «Одноклассники», яка використовується як аудіовізуальні (електронні) засоби масової інформації, за гіперпосиланням (веб-адресою) ІНФОРМАЦІЯ_2 поширила до невизначеного кола осіб публікації, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
4. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі внаслідок надмірної суворості, просить вирок і ухвалу щодо неї скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Крім іншого, вказує на те, що засуджена раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, не перешкоджала слідству, усвідомила свою поведінку, має на утриманні неповнолітнього сина, який проживає разом із нею. Вважає, що судами не дотримано вимоги статей 65, 74, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .
5. У касаційній скарзі прокурор просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Перекваліфікувати її дії за епізодом від 17 березня 2022 року на ч. 2 ст. 436-2 КК України, оскільки вони зайво кваліфіковані за ознакою повторності, а остаточне покарання засудженій призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 436-2 КК України.
6. До початку касаційного розгляду прокурор, яка брала участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, упорядку статей 403, 432 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) відмовилася від поданої нею касаційної скарги, звернувшись до касаційного суду з відповідним клопотанням від 04 лютого 2026 року.
Позиції інших учасників судового провадження
7. У засіданні суду касаційної інстанції засуджена і захисник підтримали касаційну скаргу останнього.
8. Прокурор проти задоволення касаційної скарги сторони захисту заперечив. 
Мотиви Суду
9. Відповідно до вимог статей 403, 432 КПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення касаційного розгляду. З огляду на зазначені положення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову прокурора від касаційної скарги і закрити касаційне провадження у цій частині. 
10. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги сторони захисту, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 
11. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
12. Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
13. Обґрунтованість засудження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 у касаційній скарзі сторони захисту не заперечуються. 
14. Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. 
15. Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
16. При цьому, з огляду на приписи ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
17. При обранні виду й міри покарання ОСОБА_7 місцевим судом, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, було враховано, що вона вчинила умисний тяжкий злочин, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи. Обставин, які би пом`якшували ОСОБА_7 покарання, суди не встановили. Обставиною, яка його обтяжує, було визнано вчинення нею злочину з використанням умов воєнного стану. Призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього майна, крім житла, відповідає найнижчій межі санкції ч. 3 ст. 436-2 КК України, за якою її засуджено.
18. ОСОБА_7 народилася та з 2011 року постійно проживає в Україні, має тут власне житло, працює, самостійно виховує сина, 2007 року народження.
19. У ході касаційного провадження колегією суддів касаційного суду встановлено, що ОСОБА_7 щиро розкаялася, повністю визнала свою винуватість та усвідомила суспільну небезпечність вчинених нею діянь, шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку і запевняє, що не допускатиме подібних дій у майбутньому. Із часу вчинення останнього злочину, перебуваючи на волі, нових кримінальних та інших правопорушень не вчинила.
20. Раніше у своїх рішеннях Верховний Суд уже зазначав, що щире каяття особи можливе набудь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання вказаної обставини такою, що пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість каяття, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
21. Відтак колегія суддів касаційного суду визнає щире каяття ОСОБА_7 обставиною, яка пом`якшує їй покарання.
22. Водночас колегія суддів не може погодитися з наявністю такої обставини, що обтяжує покарання засудженій, як вчинення нею злочину з використанням умов воєнного стану. Зазначена обставина не є тотожним поняттям до вчинення злочину під час воєнного стану. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, серед іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин кримінального провадження. Однак із тексту вироку убачається, що жоден із доказів, на які послався суд, не містить даних щодо використання засудженою умов воєнного стану для вчинення злочину, відповідного обґрунтування на користь існування такої обставини ні вирок місцевого, ні ухвала апеляційного судів не містять. Тому зазначена обставина не може бути врахована як така, що обтяжує покарання ОСОБА_7 .
23. Зважаючи на конкретні обставини цього кримінального провадження, дані про особу засудженої, у тому числі вік та сімейний стан, невелику кількість та конкретний зміст епізодів злочинної діяльності, її ставлення до вчиненого, посткримінальну поведінку, колегія суддів вважає, що подальше виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування призначеного їй покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та в умовах нагляду за її поведінкою. При цьому з огляду на положення ст. 77 цього Кодексу конфіскація майна як додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 436-2 КК України, не може бути призначена.
24. Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінити. 

Керуючись статтями 403, 432, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 закрити.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2025 року щодо  ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти з місця позбавлення волі.
У решті вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3