УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 991/12324/25
провадження № 51-362 ск 26
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 26 січня 2026 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
установила:
Як убачається з касаційної скарги та копій судових рішень, 14 січня 2026 року слідчий суддя Вищого антикорупційного суду, задовольнивши частково клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , установив стороні захисту, зокрема і підозрюваному ОСОБА_5 та його захисникам ОСОБА_4 , ОСОБА_7 строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201704000000531 від 6 березня 2017 року.
Таке рішення слідчого судді захисник ОСОБА_4 оскаржив за апеляційною процедурою. 
Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), 26 січня 2026 року відмовив у відкритті провадження за поданою скаргою. 
Захисник ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть аргументів зводиться до того, що ухвала слідчого судді є незаконною, неможливість її апеляційного оскарження суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, загальним засадам кримінального провадження, однак апеляційний суд на зазначене не зважив й ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК та істотно порушує права ОСОБА_5 .
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та копію оспорюваного рішення, колегія суддів дійшла такого висновку.
Частиною 3 ст. 392 КПК установлено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. 
У ст. 309 КПК міститься вичерпний перелік рішень слідчого судді, які оскаржуються в апеляційному порядку під час досудового розслідування й у ньому немає ухвали про встановлення строку ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Отже, апеляційне оскарження такої ухвали процесуальним законом не допускається. Разом із тим згідно з ч. 3 вказаної статті проти інших, ніж визначені в переліку, ухвал слідчого судді можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді.
Апеляційний суд установив, що ухвала слідчого судді від 14 січня 2026 року не входить до переліку за ст. 309 КПК, звідси, - і не підлягає апеляційному оскарженню. 
За правилами ч. 4 ст. 399 вказаного Кодексу суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою сторони захисту суддя апеляційного суду діяв згідно з приписами ч. 4 ст. 399 КПК, а посилання в касаційній скарзі на протилежне та прийняття рішення без додержання вимог цього Кодексу є неспроможними.
За нормами кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення дотримання прав та законних інтересів учасників і можуть бути застосовані лише у випадках розв`язання правових питань у кримінальному процесі, які прямо не врегульовані цим законом, чого в конкретній юридичній ситуації немає.
Право на доступ до суду не є абсолютним, за своїм змістом може піддано дозволеним обмеженням, про що зазначав Європейський суд з прав людини (див. рішення в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03).
Тож відмова апеляційного суду у відкритті провадження на підставі статей 392, 399 КПК, в яких чітко встановлено правові обмеження оскарження оспорюваного судового рішення, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.
Крім того, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а тому не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Оскільки з касаційної скарги, наданої копії оскарженого рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів судового провадження.
Тому з огляду на викладене та п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 26 січня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3