УХВАЛА
30 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 534/2017/21
провадження № 61-14903ск25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення.
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 184-К від 08 листопада 2021 року Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». Стягнуто з Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Постановою Полтавського апеляційного суду від18 квітня 2024 року апеляційну скаргу Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено. Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 жовтня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
24 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року (повний текст якої складено 25 квітня 2024 року) та залишити в силі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 жовтня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків скарги, саме: надання доказів на підтвердження того, що касаційну скаргу подано в межах процесуального строку.
Також Верховним Судом, з метою об`єктивного встановлення обставин, було здійснено запит до Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області стосовно інформації про направлення (вручення)  ОСОБА_1 та/або її представнику копії постанови Полтавського апеляційного суду від18 квітня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року продовжено ОСОБА_1. строк для усунення недоліків касаційної скарги.
На виконання вимог ухвал Верховного Суду від 02 грудня 2025 року та від 12 січня 2026 року  ОСОБА_1 подала клопотання, у якому зазначено, щокопію постанови Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року вона отримала 23 жовтня 2025 року на підставі розписки в приміщенні суду першої інстанції , та додано її копію. Зазначає, що інші докази щодо направлення та отримання нею копії оскаржуваної постанови у матеріалах справи відсутні. 
На виконання ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2025 року Горішньоплавнівським міським судом Полтавської області надіслано на електрону адресу Верховного Суду лист з додатками, з якого слідує, що копію постанови Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1  отримала
29 квітня 2024 року об 14:09:50, шляхом надіслання судового рішення на її електронну адресу. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо справедливого судового розгляду.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення від 14 жовтня 2003 року справа «Трух проти України», рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
В ухвалі від 24 квітня 2025 року в справі «Крупник проти України» (заява 
№ 16505/23) ЄСПЛ, відхиляючи як явно необґрунтовану скаргу ОСОБА_2 про відсутність доступу до суду за тих обставин, що Верховний Суд відхилив його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та відмовив у відкритті касаційного провадження, констатував, що національне законодавство України чітко визначає дату початку встановленого законом строку для подання касаційної скарги. При цьому адвокат заявника був присутній на слуханні справи, яке відбулося в апеляційному суді, й таким чином був поінформований про вступну та резолютивну частини рішення апеляційного суду того ж дня. Рішення було доступне в Державному реєстрі судових рішень, де заявник або його представник могли його отримати або, як уже зазначав Верховний Суд, вони могли звернутися до апеляційного суду з проханням надати копію рішення. Також ні заявник, ні його представник не заявляли перед Верховним Судом, що усталена національна практика щодо публікації судових рішень у Державному реєстрі судових рішень була їм невідома або незрозуміла і не скористалися жодною з цих процесуальних можливостей. З огляду на ці обставини, ЄСПЛ вказав, що не можна стверджувати, що заявник та його адвокат, як сторона провадження, продемонстрували необхідну ретельність у відстеженні розвитку подій у провадженні та не вжили жодних розумних заходів для отримання повного тексту, коли він став доступним. Таким чином, ЄСПЛ вважає, що, відхиливши на підставі чинного законодавства касаційну скаргу заявника як таку, що була подана невчасно, Верховний Суд не діяв надто жорстко, а також не обмежував право заявника на доступ до суду у спосіб, несумісний зі статтею 6 Конвенції.
Надаючи оцінку підставам для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, наведеним ОСОБА_1 , Верховний Суд вважає, що заявниця не довела наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.
Достовірно знаючи про розгляд справи у суді апеляційної інстанції за її апеляційною скаргою, вона, як учасник справи, була зобов`язана цікавитися провадженням у її справі. Крім того,  ОСОБА_1  не надала суду касаційної інстанції достовірних доказів на підтвердження того, що суд апеляційної інстанції не дотримався процесуального обов`язку щодо направлення їй копії оскаржуваної постанови. 
Заявницею не зазначено конкретних обставин, які б упродовж одного року і семи місяців перешкоджали їй звернутись до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Сплив більше як одного року з дня складення повного тексту судового рішення за відсутності обставин непереборної сили, які могли перешкодити своєчасному поданню касаційної скарги, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою учасника справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених процесуальним законом підстав для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року.
Відкриття за спливом значного періоду часу касаційного провадження щодо судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в таких його елементах як правова визначеність та остаточність судового рішення.
Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку
на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від18 квітня 2024 року неповажними.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 квітня
2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник