УХВАЛА
02 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 601/3653/24
провадження № 51-297ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області 
від 15 вересня 2025 року та вирок Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 
2025 року,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернулася до Суду з касаційною скаргою, в якій порушила питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу захисником подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень 
при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, 
яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, 
що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи 
в обґрунтування кожної позиції. 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, захисник у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, для визнання оскарженого вироку незаконним, доводів на обґрунтування того, у чому саме полягали такі порушення із урахуванням положень ст. 412 цього Кодексу, не наводить. 
Також не містить касаційна скарга захисника доводів на обґрунтування його тверджень про недопустимість доказів, які суд поклав в основу ухваленого вироку, 
із зазначенням того, у чому конкретно полягали допущені порушення процесуального закону під час отримання цих доказів із посиланням на конкретні норми закону.
Крім того, незрозумілими та суперечливими є посилання захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції, який, на переконання захисника, залишив поза увагою зазначені істотні порушення кримінального процесуального закону, тобто недопустимість покладених 
в основу вироку доказів, оскільки вказані питання, як убачається з оскарженої ухвали, взагалі не порушувалися у поданій апеляційній скарзі і сторона захисту просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а в суді першої інстанції обвинувачений вину 
у вчиненому визнав повністю і беззаперечно. З огляду на наведене, захисником 
не обґрунтовано твердження щодо наявності підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскарженої ухвали із урахуванням положень ст. 412 цього Кодексу.
Крім цього, захисник, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підставу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень, лише формально посилається на несправедливість призначеного його підзахисному покарання, 
при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду 
на положення ст. 414 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття
касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим 
ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом 
з касаційною скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року та вирок Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3