ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2026 року
м. Київ
справа № 990/245/25
провадження № 11-391заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,
суддів БанаськаО.О.,Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року (судді Уханенко С. А., Єресько Л. О., Железний І. В., Жук А. В., Мельник-Томенко Ж. М.) у справі № 990/245/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправними дій,
У С Т А Н О В И Л А:
Зміст позовної заяви та судового рішення, ухваленого щодо неї
1. У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Касаційний адміністративний суд) з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), у якій просив визнати протиправними дії ВРП щодо використання наявної у матеріалах кримінального провадження інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування, під час здійснення дисциплінарного провадження за скаргою Маселка Р. А. від 17 травня 2022 року № М-6/37/7-22 щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 та визнати ці дії такими, що порушують вимоги частини третьої статті 14, статей 222, 257 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), статей 8 та 19 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що Указом Президента України від 28 вересня 2017 року № 297/2017 його призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.
Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 квітня 2025 року № 821/3дп/15-25 відкрито дисциплінарну справу стосовно нього як судді за дисциплінарною скаргою Маселка Р. А. від 17 травня 2022 року № М-6/37/7-22.
20 травня 2025 року за результатами підготовки до розгляду зазначеної вище дисциплінарної справи дисциплінарний інспектор ВРП Недибалюк В. Д. склала проєкт висновку з пропозицією притягнути до дисциплінарної відповідальності суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. 
Позивач не погоджується з правомірністю дій ВРП під час опрацювання вказаної дисциплінарної скарги, зазначаючи, що ухвала ВРП та висновок дисциплінарного інспектора ВРП містять відомості про долучення до матеріалів дисциплінарної справи окремих даних та копій матеріалів кримінальних проваджень, учасником яких він не є, у тому числі інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування. 
Водночас відповідно до частини третьої статті 14 КПК України така інформація може бути використана лише для вирішення завдань кримінального провадження, а тому її використання в межах дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 є протиправним.
На переконання позивача, норма статті 222 КПК України також визначає заборону використання відомостей досудового розслідування, зокрема, ВРП у межах дисциплінарного провадження. Оскільки вони не можуть бути розголошені іншим особам чи органам з будь-якою іншою метою, ніж їх залучення до участі у відповідному кримінальному провадженні.
ОСОБА_1 зазначив, що порушення визначених у КПК України правил поводження з інформацією, отриманою внаслідок втручання у спілкування, шляхом протиправного її поширення / використання безпосередньо порушило його право на повагу до приватного життя. Таке втручання не відповідає вимогам «якості закону», а тому не є правомірним у розумінні статті 8 Конвенції.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач порушив його права та інтереси в частині правової визначеності в питанні продовження суддівської кар`єри, а також правомірних (легітимних) очікувань щодо проведення відносно нього дисциплінарних проваджень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, за наслідком чого ВРП мало ухвалити відповідні правомірні рішення.
3. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 травня 2025 року сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Дашутіна І. В., суддів Загороднюка А. Г., Соколова В. М., Васильєвої І. А., Хохуляка В. В., ГончаровоїІ. А.
4. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 05 червня 2025 року відкрив провадження у справі № 990/245/25 та призначив її до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
5. 06 серпня 2025 року ВРП надіслала до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтувавши його тим, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватись зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їхнаявність.
Водночас ОСОБА_1 , звертаючись до суду із цим позовом, фактично оскаржує дії ВРП, вчинені під час процедури вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження, що передує ухваленню рішення, яке безпосередньо стосується прав та законних інтересів позивача. 
На думку ВРП, оскарження окремо дій, вчинених суб`єктом владних повноважень у процедурі, що передувала ухваленню рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за наслідками розгляду скарги, не можна визнати самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони. Наведені ж позивачем підстави позову можуть мати місце саме при оскарженні рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
За таких обставин цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
6. 18 вересня 2025 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) судді Дашутіна І. В. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 990/245/25 та визначено склад колегії суддів: Уханенко С. А. (головуючий суддя), Желєзний І. В., Жук А. В., Єресько Л. О., Мельник-Томенко Ж. М.
7. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року прийнято до провадження справу № 990/245/25 та призначено її розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
8. 17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 направив до Касаційного адміністративного суду заперечення на клопотання ВРП про закриття провадження у справі, в якому просив відмовити у його задоволенні. Вважає, що зміст позовної заяви спростовує доводи зазначеного вище клопотання про те, що вчинені ВРП дії не порушують його прав та законних інтересів. 
Наполягав, що недотримання відповідачем норм Конституції України, КПК України та Конвенції при розгляді дисциплінарної скарги стосовно нього як судді фактично і є порушенням його права, яке підлягає самостійному захисту в межах розгляду цього позову.
9. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 21 жовтня 2025 року задовольнив клопотання ВРП та закрив провадження у справі № 990/245/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
10. Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що гарантоване чинним законодавством право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права. Проте таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка про це стверджує.
Оскаржувані ж позивачем дії ВРП є процедурними та спрямованими на реалізацію вимог закону на стадії вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження, а також підготовки дисциплінарної справи до розгляду Дисциплінарною палатою ВРП, яка у свою чергу й приймає рішення по суті скарги.
Разом з цим ухвала про відкриття дисциплінарної скарги згідно із частиною другою статті 46Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) оскарженню не підлягає.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що на цих стадіях не відбувається прийняття рішень, які безпосередньо впливають на права та обов`язки особи, щодо якої розпочато дисциплінарне провадження, а тому зазначені дії ВРП не можуть бути самостійним предметом судового оскарження.
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що відповідно до норми частини третьої статті 51 Закону № 1798-VIII виключним суб`єктом розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП є саме ВРП, а не суд.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
11. ОСОБА_1 не погодився з ухвалою Касаційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, подав до Великої Палати апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
12. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив про наявність визначених у статті 320 КАС України підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а саме: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що порушення визначених у КПК України правил поводження з інформацією, отриманою внаслідок втручання у спілкування, шляхом протиправного її поширення / використання безпосередньо порушило його право на повагу до приватного життя, яке охоплює у тому числі право на здійснення професії судді, і таке втручання не відповідає вимогам «якості закону», а тому не є правомірним у розумінні статті 8 Конвенції.
Наведене, на думку скаржника, також свідчить про порушення його прав та інтересів у частині правової визначеності в питанні продовження суддівської кар`єри, а також правомірних (легітимних) очікувань щодо проведення відносно нього дисциплінарних проваджень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, за наслідком чого ВРП мала б ухвалити відповідні правомірні рішення.
Натомість дії ВРП безумовно ставлять під розумний сумнів законність рішення, прийнятого за наслідком такого дисциплінарного провадження.
ОСОБА_1 наголошує на тому, що подання цього позову є єдиним можливим способом захисту його порушених прав та інтересів, оскільки в разі оскарження ним рішення Дисциплінарної палати, яке буде прийняте за наслідком розгляду відповідної дисциплінарної справи, він буде позбавлений права аргументувати свою позицію обставинами допущених ВРП порушень щодо використання наявної у матеріалах кримінального провадження інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування, адже такі доводи виходитимуть за межі, визначені статтею 52 Закону № 1798-VIII.
13. 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 направив до Великої Палати доповнення до апеляційної скарги, в яких просить урахувати окрему думку суддів Великої Палати Ткачука О. С., Воробйової І. А. та Шевцової Н. В., викладену у справі № 990SCGC/14/25 (провадження № 11-137сап25за), та позицію члена ВРП Бурлакова С. Ю. щодо використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій у дисциплінарних справах.
Рух апеляційної скарги
14. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 жовтня 2025 року суддею-доповідачкою визначено Стрелець Т. Г.
Ухвалою Великої Палати від 13 листопада 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року.
Ухвалою від 11 грудня 2025 року Велика Палата призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на 15 січня 2026 року.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги позивача
15. 02 грудня 2025 року до Великої Палати надійшов відзив ВРП на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому висловлено заперечення проти її задоволення з підстав необґрунтованості наведених у ній аргументів. Доводи ж відзиву зводяться до підтримки висновків суду першої інстанції.
16. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
17. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцієюі законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 
№ 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституціїі законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
18. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРП.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВРП визначені статтею 266 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 3); законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат (пункт 4).
Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
Нормами частини п`ятої статті 266 КАС установлено, що судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата Верховного Суду. Судове рішення Верховного Суду у таких справах набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
19. Під час розгляду цієї справи суди встановили, що 17 травня 2022 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга Маселка Р. А. щодо дисциплінарного проступку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 (вх. № М-6/37/7-22).
Членами ВРП у зв`язку з розглядом дисциплінарних скарг було направлено до Національного атикорупційного бюро України (далі - НАБУ) низку листів стосовно надання наявних у матеріалах відповідних кримінальних проваджень інформації та копій певних процесуальних документів стосовно суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, зокрема ОСОБА_1
НАБУ надіслало на адресу ВРП матеріали певного кримінального провадження та надало дозвіл на розголошення (використання) таких відомостей (інформації та всіх копій документів) у відповідних процедурах ВРП, а так само при подальших судових процесах у всіх судових інстанціях України та ЄСПЛ. 
Окрім того, листом від 29 січня 2025 року № 512-303/2489 НАБУ надіслало на адресу ВРП виокремлені із раніше наданих матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях матеріали стосовно судді ОСОБА_1 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між дисциплінарними інспекторами ВРП від 23 грудня 2024 року скаргу Маселка Р. А. від 17 травня 2022 року № М-6/37/7-22 передано інспектору Недибалюк В. Д. для попередньої перевірки. 
У листі від 11 березня 2025 року № 512-303/7152 НАБУ надало інспектору Недибалюк В. Д. дозвіл в порядку статті 222 КПК України на розголошення відомостей досудового розслідування кримінальних проваджень (інформації та копій всіх документів), скерованих на адресу ВРП.
За наслідками попередньої перевірки скарги дисциплінарним інспектором 26 березня 2025 року складено висновок з пропозицією відкрити дисциплінарну справу стосовно судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 . 
Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 16 квітня 2025 року № 821/3дп/15-25 відкрито дисциплінарну справу.
20 травня 2025 року дисциплінарний інспектор ВРП Недибалюк В. Д. підготувала проєкт висновку за результатами підготовки до розгляду дисциплінарної справи стосовно судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .
20. З огляду на встановлені обставини вбачається, що позивач вважає протиправними дії ВРП, вчинені саме під час вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи та підготовки дисциплінарним інспектором ВРП проєкту висновку за результатами підготовки до розгляду дисциплінарної справи стосовно нього. Вважає незаконним використання наявної в матеріалах кримінальних проваджень інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування.
Вирішуючи питання можливості судового оскарження таких дій відповідача, Велика Палата зазначає про таке.
21. Норма частини десятої статті 131 Конституції України визначає, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів (частина).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
22. Згідно із преамбулою Закону № 1798-VIII він визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.
У частині першій статті 1 Закону № 1798-VIII унормовано, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) (частина перша статті 2 Закону № 1798-VIII).
23. Так, Закон № 1402-VIII містить розділ VI «Дисциплінарна відповідальність судді», який визначає порядок дисциплінарного провадження щодо судді. 
Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VII, з урахуванням вимог цього Закону (частина перша статті 108 Закону № 1402-VIII).
24. Аналогічна за змістом норма міститься й в частині другій статті 42 Закону № 1798-VII.
У вказаній частині статті 42 Закону № 1798-VII також визначено, що дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону № 1402-VIII, або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання ВРП відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
25. Відповідно до змісту частини третьої статті 42 вказаного Закону дисциплінарне провадження включає:
1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;
2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;
3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
26. Норма частини першої статті 43 Закону 1798-VIII передбачає, що дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач):
1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону;
2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;
3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;
4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи. Цей строк може бути продовжений дисциплінарним інспектором, але у разі обґрунтованої потреби додаткової перевірки дисциплінарної скарги не більш як на п`ятнадцять днів.
Висновок дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати (частина друга статті 43 Закону № 1798-VIII).
Згідно із частинами першою, другою статті 46 Закону № 1798-VIII дисциплінарна палата протягом тридцяти днів з дня отримання висновку дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача розглядає такий висновок та додані до нього матеріали без виклику судді та особи, яка подала дисциплінарну скаргу, і за результатами розгляду ухвалює рішення про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.
Рішення про відкриття дисциплінарної справи оскарженню не підлягає.
27. Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1798-VIII після відкриття дисциплінарної справи дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач здійснює підготовку справи до розгляду Дисциплінарною палатою, визначає свідків чи інших осіб, які підлягають виклику або запрошенню взяти участь у засіданні, та вчиняє інші дії, необхідні для розгляду справи Дисциплінарною палатою.
За результатами підготовки справи дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач готує висновок та не пізніше тридцяти днів з дня відкриття дисциплінарної справи передає його для розгляду Дисциплінарною палатою, а також повідомляє судді та скаржнику про наявність проєкту такого висновку.
За нормою частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
28. Відповідно до частини першої статті 51 Закону № 1798-VIII право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.
Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП (частина третя статті 51 Закону № 1798-VIII).
За нормами частин другої, третьої статті 52 Закону № 1798-VIII право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення ВРП ухвалене за його скаргою.
У випадку скасування судом рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, ВРП розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється ВРП у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.
29. Зміст наведених норм права дає можливість дійти висновку, що дисциплінарне провадження щодо суддів проходить (відбувається) у декілька етапів (стадій).
Так, перший етап починається з попередньої перевірки дисциплінарної скарги дисциплінарним інспектором ВРП та закінчується, зокрема, ухваленням Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття провадження.
Під час цього етапу дисциплінарний інспектор вивчає матеріали для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку та, зокрема, готує висновок (пропозицію) про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.
Другий етап дисциплінарного провадження полягає у підготовці дисциплінарним інспектором ВРП дисциплінарної справи до розгляду, самому розгляді такої справи, за результатом якого Дисциплінарною палатою ВРП ухвалюється одне з рішень, про притягнення або про відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Під час третього етапу ВРП розглядає скарги на прийняті її Дисциплінарною палатою рішення за наслідками другого етапу. У свою чергу прийняті ВРП рішення можуть бути оскаржені в судовому порядку.
В межах наведених етапів дисциплінарного провадження щодо суддів суб`єктами владних повноважень,визначеними в Законі № 1798-VIII, вчиняються дії та приймаються рішення, одні з яких лише фіксують певні юридичні факти, проте безпосередньо не створюють правових наслідків і, відповідно, не порушують прав, та ті, що самостійно породжують правові наслідки для особи.
У першому випадку такі дії та рішення здебільшого носять проміжний або процедурний характер і зазвичай фіксують певний етап (стадію) дисциплінарного провадження, що у свою чергу закінчується остаточним рішенням, іноді - зверненням до суду з позовом.
Іншим випадком є дії та рішення суб`єкта владних повноважень, які безпосередньо впливають на права, свободи та обов`язки особи і відповідно самостійно породжують правові наслідки для неї.
Отже, критерієм розмежування актів / дій, які можуть бути оскаржені до суду, є їхні правові наслідки. Якщо такі наслідки настають, відповідний акт чи дії можуть бути самостійним предметом судового оскарження.
30. Враховуючи викладені норми права та встановлені у справі обставини, вбачається, що оскаржувані позивачем дії відбувались на першому та другому етапах (стадіях) дисциплінарного провадження, під час яких суб`єктами владних повноважень були вчинені дії щодо: попередньої перевірки дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про відкриття дисциплінарної справи та підготовки дисциплінарної справи до розгляду, за наслідком якої Дисциплінарним інспектором ВРП готується висновок.
У контексті спірних правовідносин важливо зауважити, що в силу норми частини другої статті 46 Закону № 1798-VIII ухвала Дисциплінарної палати ВРП про відкриття дисциплінарної справи оскарженню не підлягає. Тобто не може бути окремим предметом судового розгляду.
Подібні правовідносини вже досліджувались Великою Платою в межах розгляду справи № 990/309/24.
Так, Велика Палата в постанові від 20 березня 2025 року у зазначеній справі дійшла висновку, що всі дії, які передували прийняттю рішення про відкриття дисциплінарної справи, в тому числі й дії щодо використання наявної в матеріалах кримінального провадження інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування, під час здійснення дисциплінарного провадження щодо судді, не можуть бути самостійним предметом оскарження.
З огляду на викладене незгода позивача з обставинами, покладеними в основу змісту ухвали про відкриття дисциплінарної справи, а саме дії ВРП щодо використання наявної в матеріалах кримінальних проваджень інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування, не створює для ОСОБА_1 можливості її перегляду в судовому порядку в силу імперативної законодавчої заборони на таке оскарження, так само як і дій ВРП, в результаті вчинення яких було прийнято цю ухвалу.
Логічним є й висновок суду першої інстанції, що оскільки правові наслідки для судді безпосередньо настають за результатом прийнятого рішення на останньому етапі (стадії) дисциплінарного провадження, дії відповідача (дисциплінарного інспектора ВРП Недибалюк В. Д.) щодо використання під час підготовки висновку від 20 травня 2025 року за результатами підготовки до розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , відкритої за скаргою Маселка Р. А. , наявної в матеріалах кримінальних проваджень інформації, отриманої внаслідок втручання у спілкування, також не можуть бути окремим предметом розгляду у суді.
31. Враховуючи, що доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачем положень КПК України, а саме правил поводження з інформацією, отриманою внаслідок втручання у спілкування, стосуються питань щодо вирішення дисциплінарної скарги по суті, Велика Палата позбавлена можливості надавати їм оцінку в межах розгляду цієї справи через їх передчасність.
Також Велика Палата вважає безпідставними аргументи ОСОБА_1 про відсутність у нього права в разі оскарження рішення Дисциплінарної палати, прийнятого за наслідками розгляду відповідної дисциплінарної скарги, обґрунтовувати свою позицію обставинами, які є оскаржуваними в цій справі, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях позивача та власному розумінні положень статті 52 Закону № 1798-VIII.
32. Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення його права на судовий захист Велика Палата вважає доцільним зазначити, що законодавчі обмеження можливості оскарження діяльності суб`єкта владних повноважень не шкодять самій суті права на доступ до суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»(заява № 377/02) ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
Частиною другою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У контексті цих конституційних норм поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підпадають не лише під юрисдикцію адміністративних судів, а й узагалі не підлягають судовому розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та не дають підстав для оцінки ухвали Касаційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року як незаконної та/або необґрунтованої.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
33. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження в цій справі, правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року - без змін.
Керуючись статтями 238, 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року у справі № 990/245/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідачка Т. Г. Стрелець
Судді О. О. Банасько М. В. Мазур
О. В. Білоконь С. Ю. Мартєв
О. Л. Булейко К. М. Пільков
І. А. Воробйова С. О. Погрібний
М. М. Гімон Н. С. Стефанів
О. А. Губська І. В. Ткач
А. А. Ємець О. С. Ткачук
Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич
В. В. Король Н. В. Шевцова
О. В. Кривенда