УХВАЛА 

29 січня 2026 року
м. Київ

справа № 758/14391/18
провадження № 61-1197ск26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Руслана Анатолійовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 08 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харченко Лариса Володимирівна, про визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В. (далі - приватний нотаріус КМНО 
Харченко Л. В.), в якому просила суд визнати заповіт ОСОБА_3 , складений на користь ОСОБА_1 щодо 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

24 лютого 2025 року ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про залучення її до участі у справі в якості правонаступника позивача.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до довідки від 10 грудня 2024 року 
№ 2742/02-14, виданої завідувачем Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О., ОСОБА_4 є спадкоємицею за законом та за заповітом після смерті матері - ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року, заяву ОСОБА_4 про залучення ОСОБА_4 в якості правонаступника ОСОБА_2 до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Харченко Л. В., про визнання недійсним заповіту задоволено.
Залучено ОСОБА_4 в якості правонаступника ОСОБА_2 до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Харченко Л. В., про визнання недійсним заповіту.

27 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко Р. А. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 08 грудня 2025 року (повний текст постанови виготовлено 25 грудня 2025 року), у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Р. А. обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій невірно застосовані норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що у позивача ОСОБА_2 були відсутні права на майно, яке заповіла ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_1 , оскільки заповіт був складений за її життя і щодо майна, яке належало їй на праві власності. Відповідно 
у ОСОБА_2 не могло виникнути права власності на це майно. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на стадії розгляду вказаної справи судом першої інстанції, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно довідки, виданої Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_4 є спадкоємицею за законом та заповітом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка була позивачем у цій справі.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, виконання яких є складовою права на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, 
в межах стадій судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, 
є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи 
у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас, відповідно до статті 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
У той же час суд будь-якої інстанції незалежно від стадії судового процесу зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємицею за законом та заповітом після смерті матері - позивача у цій справі ОСОБА_2 .
Крім того, суд апеляційної інстанції вірно вказав, що посилання про відсутність 
у ОСОБА_2 прав на майно, яке заповіла ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що така не є спадкоємицею, не можуть бути прийняті судом, оскільки спір по суті судом першої інстанції на вказаній стадії судового процесу не вирішувався, а тому такі твердження є суб`єктивною думкою та виражають незгоду з оскаржуваною ухвалою.
Інші доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені 
в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом та зводяться до власного тлумачення норм матеріального права.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами статті 55 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенка Руслана Анатолійовича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 
2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харченко Лариси Володимирівни, про визнання недійсним заповіту відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк