ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/3362/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:
прокуратури - Баклан Н.Ю. (прокурор відділу Офісу Генерального прокурора),
позивачів:
1) Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної (військової) адміністрації (далі - Департамент, позивач-1) - не з`явився,
2) Одеської обласної ради (далі - Одеська обласна рада, позивач-2) -не з`явився,
3) Південного офісу Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба, позивач-3) - не з`явився,
відповідачів:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», відповідач-1, скаржник) - Оляш К.І. (адвокатка),
2) Одеського дитячого будинку-інтернату (далі - Одеський дитячий будинок-інтернат, відповідач-2) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія»

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 (головуюча - суддя Пінтеліна Т.Г.)
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 (головуючий - суддя Аленін О.Ю., судді: Принцевська Н.М., Філінюк І.Г.)

у справі за позовом Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі:
1) Департаменту;
2) Одеської обласної ради;
3) Держаудитслужби,
до:
1) ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія»;
2) Одеського дитячого будинку-інтернату
про визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів.

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії недійсними та повернення безпідставно сплачених коштів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Київська окружна прокуратура міста Одеси (далі - прокурор) в інтересах держави в особі: Департаменту, Одеської обласної ради та Держаудитслужби звернулася до суду з позовом до відповідача: ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Одеського дитячого будинку-інтернату про визнання недійсними додаткових угод до договору постачання електричної енергії та про повернення до державного бюджету надмірно сплачених бюджетних коштів у розмірі 79 840,88 грн.

1.2. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що спірні додаткові угоди укладено з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі», Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і на момент розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) (далі - ГК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а отже, додаткові угоди мають бути визнані недійсними, а надмірно сплачені грошові кошти повернуті до бюджету.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 23.12.2024, залишеним без змін Південно-західним апеляційним господарським судом постановою від 02.04.2025 у справі №916/3362/24 позов задовольнив; визнав недійсними додаткові угоди від 25.06.2020 № 1, від 01.09.2020 № 2, від 12.10.2020 № 3, від 12.10.2020 № 4, від 16.11.2021 № 5 та від 09.04.2021 № 11; стягнув з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Одеської обласної ради надмірно сплачені бюджетні кошти у розмірі 79 840,88 грн; стягнув з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на користь Одеської обласної прокуратури 21 196,00 грн витрат на сплату судового збору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить, зокрема, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 у справі №916/3362/24 скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Київської окружної прокуратури міста Одеси відмовити у повному обсязі, а у випадку, якщо Верховний Суд дійде висновку щодо відсутності підстав для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову Київської окружної прокуратури міста Одеси, направити справу №916/3362/24 на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» у касаційній скарзі з посиланням:

1) на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи застосували положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №903/865/20, від 14.12.2021 у справі №917/565/21, від 21.12.2021 у справі №917/764/21, від 13.09.2022 у справі №918/1222/21, від 01.02.2023 у справі №924/996/21, відповідно до яких наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин, що призвело до порушення приписів пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України;

- апеляційний суд під час розгляду цієї справи застосував положення статті 1212 Цивільного кодексу України без урахування висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 13.04.2024 у справі №910/9880/23;

2) з посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що:

- з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, є необхідність відступлення (шляхом уточнення) від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» з підстав: невідповідність пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» критерію «якість закону»; порушення принципу належного урядування з огляду на неоднакове праворозуміння пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі»: Мінекономіки вважає, що сторони договору про закупівлю можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності відповідних умов, в той час як Велика Палата Верховного Суду вважає, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі;

3) з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що:

- рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з порушенням пункту 1 статті 5, статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини першої статті 57 Конституції України та пункту 1 частини третьої статті 2, частини четвертої статті 11 ГПК України, що в свою чергу є підставою для їх скасування тоді, як висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутній;

- судами попередніх інстанцій не було застосовано положення пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при дослідженні наявності/відсутності підстав для визнання недійсними додаткових угод №№ 2, 5 до договору, а замість цього було застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який не підлягає застосуванню при вирішенні питання щодо недійсності додаткових угод №2, 5. Висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутній;

- рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо визнання недійсними додаткових угод №№ 1-5, 11 до договору про постачання електричної енергії №01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 в повному обсязі (а не в частині збільшення ціни за одиницю товару) є такими, що прийняті з порушенням статті 217, частини першої статті 638 ЦК України, частини третьої статті 180 ГК України, що в свою чергу є підставою для їх скасування. Висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутній;

- висновок Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 216 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах відсутній.

4.2. Скаржник у касаційній скарзі з посилання на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України зазначає на не дослідженні зібраних у справі доказів.

4.3. Також скаржник у касаційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено приписи частини четвертої статті 129 ГПК України при розподілі судових витрат про, що скаржником наводились в апеляційній скарзі, проте, вони були повністю проігноровані апеляційним судом, що, на думку скаржника, свідчить про порушення приписів статті 236 ГПК України.

5. Позиція іншого учасника справи

5.1. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що Одеським дитячим будинком-інтернатом (далі - замовник) 07.02.2020 оголошено про проведення відкритих торгів, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 «електрична енергія» з очікуваною вартістю 850 000 грн (ідентифікаційний номер закупівлі UA-2020- 02-07-001732-a). Запланований обсяг електричної енергії складав 250000 кВт/год. Учасниками вказаних відкритих торгів було зареєстровано 2 суб`єкти господарської діяльності: 1 - ТОВ «СЕРВІС ГРУПП ЛТД» з ціновою первинною пропозицією 465 000 грн з ПДВ (остаточна пропозиція - 455 000 грн з ПДВ); 2 - ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» з первинною ціновою пропозицією 459 000 грн з ПДВ (остаточна пропозиція 454 999,99 грн з ПДВ). За результатами розгляду тендерних пропозицій (протокол розкриття тендерних пропозицій від 27.02.2020) переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» з найменшою ціновою пропозицією 454 999,99 грн.

6.2. Між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» 19.03.2020 укладено договір № 01-2471-ПВЦ про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) на суму 454 999,99 грн, у тому числі ПДВ 75 833,33 грн.

6.3. Предметом договору є: електрична енергія за кодом CPV за ДК 021:2015-09310000-5 «електрична енергія», за ціною 1,81999996 грн з ПДВ (у договорі не відображено) за 1 кВт/год (1,51666663 грн без ПДВ) за обсяг електричної енергії: 250 000 кіловат-годин (додаток № 2 до договору), загальною вартістю 454 999,99 грн.

6.4. Згідно з пунктами 2.3, 2.4 договору строк постачання електричної енергії з дати укладення договору до 31.12.2020. Місце постачання електричної енергії згідно з додатку 1 «Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу».

6.5. Пунктом 5.1 договору визначено, що ціна цього договору на 2020 рік становить 454 999,99 грн, у тому числі ПДВ - 75 833,33 грн. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.

6.6. Згідно з пунктом 5.3 договору інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування.

6.7. Відповідно до пункту 13.1 цей договір укладається на строк до 31.12.2020 та набирає чинності з моменту підписання договору сторонами.

6.8. Пунктом 13.2 договору визначено, що згідно з вимогами Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору не повинні відрізнятись від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язання сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків уразі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;
5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до зміни таких ставок;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини 5 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

6.9. Також, пунктом 13.5 договору передбачено, що постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір.

6.10. Ціна на електричну енергію на дату проведення аукціону складала - 1,51666663 грн за 1 кВт/год без ПДВ (відповідно до комерційної пропозиції №0, Додатку до Договору про постачання електричної енергії споживачу №01-2471-ПВЦ від 19.03.2020).

6.11. Підпунктом 1.1 додатку 2 до договору визначено складові тарифу. Так, з дати початку дії нового ринку електричної енергії (ринку на добу наперед, внутрішньодобового ринку та балансуючого ринку) ціна на електричну енергію (грн. за 1 кВт*год без ПДВ) для споживача визначається за формулою: ціна за спожиту електричну енергію споживачем + орієнтована ціна закупівлі електричної енергії Постачальником для Споживача на ринках електричної енергії за розрахунковий період, грн/кВт*год + тариф на послуги з передачі електричної енергії, встановлений регулятором (НКРЕП), грн/кВт*год + ціна на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії Споживачу, що становить 0,11 грн/кВт*год.

6.12. При цьому у комерційній пропозиції вказано, що орієнтована ціна закупівлі електричної енергії в наступних розрахункових періодах змінюється відповідно до пункту другого частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» на підставі довідки з ДП «Держзовнішінформ» або Торгово-промислової палати України, або Державної служби статистики України, що надається Постачальником у разі зміни ціни. Зміна ціни за спожитку електричну енергію узгоджується сторонами шляхом укладання додаткової угоди до договору. Датою зміни ціни за спожиту електричну енергію вважається дата укладання додаткової угоди.

6.13. Також у комерційній пропозиції зазначено, що тариф на послуги з передачі електричної енергії може бути змінено відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в разі затвердження постановою НКРЕП, що оформлено укладанням додаткової угоди до Договору. Датою зміни ціни на спожиту електричну енергію вважається дата введення Постановою НКРЕП в дію нового тарифу.

6.14. Суди зазначили, що порядок формування ціни, встановлений в пункті 1 комерційної пропозиції, може бути змінений. Про зміну Клієнт буде повідомлений не пізніше ніж за 20 днів до дати початку дії таких змін, шляхом офіційного оприлюднення на веб-сайті Постачальника. Повідомлення про зміни до комерційної пропозиції (якщо комерційна пропозиція публічна) та викладення її в новій редакції або індивідуального направлення Клієнту Повідомлення про зміни до комерційної пропозиції та викладення її в новій редакції.

6.15. Аналогічні вимоги встановлені у Постанові НКРЕКП від 14.04.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», відповідно до пункту 3.1.1 якої електропостачальники мають інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору про постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в установленому порядку про будь-яке збільшення ціни і про право споживачів припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.

6.16. Крім того, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» під час участі у тендерній процедурі надало лист «Тендерна пропозиція» від 25.02.2020 № 25/02-1-1, технічну специфікацію від 25.02.2020 № 25/02-1-2, лист-згоду з проектом договору від 25.02.2020 № 25/02-1-7, згідно з яких Товариство взяло на себе зобов?язання постачати електричну енергію в обсязі - 250 000 кВт/год за ціною за одиницю товару - 1,836 грн з ПДВ, загальною вартістю 459 000 грн (в т.ч. ПДВ). При цьому, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» зазначило, що підтверджує свою згоду з проектом договору та засвідчує свою згоду з умовами даної закупівлі, в тому числі щодо інформації про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмету закупівлі.

6.17. Згідно з тендерною пропозицією, технічною специфікацією, листом - згодою з проектом договору ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» взяло на себе зобов`язання та надало певні гарантії, яких повинно було дотримуватися, при цьому, погодилося постачати електричну енергію Замовнику за ціною, передбаченою в договорі, з 19 березня 2020 року до 31 грудня 2020 року. 

6.18. У подальшому до договору від 19.03.2020 № 01-2471-ПВЦ укладено ряд додаткових угод, якими зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни, а саме:

- додаткова угода від 25.06.2020 № 1, на підставі якої зменшено річний обсяг закупівлі до 237 499 кВт/год та з 01.06.2020 збільшено ціну з 1,82 грн (з ПДВ) до 1,9353166886208 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору. Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди ціна цього договору на 2020 рік з 01.06.2020 становить 381 808,69 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 197 284 кВт/год;

- додаткова угода від 01.09.2020 № 2, на підставі якої зменшено річний обсяг закупівлі до 230 785 кВт* год при незмінній загальній ціні договору та з 01.08.2020 збільшено ціну з 1,9353166886208 грн за 1 кВт*год (з ПДВ) до 2,03711579 грн за 1 кВт/год (з ПДВ). Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди ціна договору з 01.08.2020 становить 296 243,49 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 145 423 кВт/год;

- додаткова угода від 12.10.2020 № 3, на підставі якої зменшено річний обсяг закупівлі до 222 492 кВт/год та з 15.08.2020 збільшено ціну з 2,03711579 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,175024 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору. Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди ціна цього договору на 2020 рік з 15.08.2020 становить 266 430,41 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 122 495 кВт/год;

- додаткова угода від 12.10.2020 № 4, на підставі якої зменшено річний обсяг закупівлі до 214 304 кВт/год та з 15.09.2020 збільшено ціну з 2,175024 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,3505 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору. Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди ціна цього договору на 2020 рік з 15.09.2020 становить 238 544,43 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 101 486 кВт/год;

- додаткова угода від 16.11.2020 № 5, на підставі якої зменшено річний обсяг закупівлі до 212 395 кВт* год. при незмінній загальній ціні договору та з 01.12.2020 збільшено ціну з 2,3505 за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,437536 грн за 1 кВт/год (з ПДВ). Згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди ціна договору з 01.12.2020 становить 125 647,56 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 51 546 кВт/год;

- додатковою угодою від 18.12.2020 № 6 продовжено строк постачання електричної енергії до 31.03.2021, та, відповідно, продовжено термін дії договору від 19.03.2020 № 01-2471-ПВЦ до 31.03.2021;

- додатковою угодою 28.12.2020 № 7 від зменшено річний обсяг закупівлі електричної енергії на 2020 рік до 176 083 кВт/год та зменшено загальну ціну договору на 2020 рік до 383 977 грн, тобто на 71 022,99 грн у порівнянні із ціню, встановленою договором за результатами проведення відкритих торгів;

- додатковою угодою від 09.02-2021 № 8 змінено кількість електричної енергії на 2020-2021 роки в обсязі 207 588 кВт/год, а також збільшено загальну суму договору на 2020-2021 роки у сумі 460 772 грн;

- додатковою угодою від 09.02.2021 № 9 зменшено загальну ціну договору до 460 059,68 грн та встановлено ціну за електричну енергію за 1 кВт/год у розмірі 2,41494 грн. В умовах додаткової угоди № 9 від 09.02.2021 міститься посилання на підставу для зміни ціни товару на ринку на зміну тарифу на послуги з передачі електричної енергії та встановлення на рівні 293,93 грн/МВт/год (без урахування ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП від 09.12.2020 року №2353 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПРАТ «НЕК «Укренерго» на 2021 рік», що є складовою ціни;

- додатковою угодою від 09.02.2021 № 10 змінено банківські реквізити споживача, у зв`язку з чим внесені зміни у розділ 14 договору;

- додаткова угода від 09.04.2021 № 11 на підставі якої з 15.01.2021 збільшено ціну з 2,41494 грн за 1 кВт/год. (з ПДВ) до 2,55005568 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору у сумі 460 059,68 грн;

- додатковою угодою від 06.05.2021 № 12 зменшено загальну ціну договору до 442 099,13 грн та кількість електричної енергії на 2020-2021 роки визначено в обсязі 199 043 кВт/год.

6.19. Звертаючись із позовом до суду прокурор вказав, що додаткові угоди №1, №2, №3, №4, №5 та №11 до договору від 19.03.2020 № 01-2471-ПВЦ укладено з порушенням вимог статті 3, пунктів 2, 7 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (тут і далі - у редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто у редакції Закону від 08.02.2020), статті 180 ГК України, статей 653,1212 ЦК України, та, відповідно, мають бути визнані недійсними.

6.20. Так, за твердженням прокурора, внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод ціна на електричну енергію, з дня підписання договору, була збільшена на 40,1 % порівняно з погодженою ціною під час закупівлі, без обґрунтування підстав для такого підвищення та у порушення максимального ліміту підвищення ціни на товар більш ніж на 10%.

6.21. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що визнаючи недійсними додаткові угоди від 25.06.2020 № 1, від 01.09.2020 № 2, від 12.10.2020 № 3, від 12.10.2020 № 4, від 16.11.2021 № 5 та від 09.04.2021 № 11 до договору постачання електричної енергії від 19.03.2020 № 01-2471-ПВЦ та стягуючи до бюджету надмірно сплачених бюджетних коштів у розмірі 79 840,88 грн, суди виходили з такого.

6.22. Щодо додаткової угоди № 1 від 16.07.2020.

6.22.1. Між Одеським дитячим будинком-інтернатом та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» укладено додаткову угоду №1 до договору від 25.06.2020, на підставі якої зменшено річний обсяг закупівлі до 237 499 кВт/год та з 01.06.2020 збільшено ціну з 1,82 грн. (з ПДВ) до 1,9353166886208 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору. А саме, згідно пунктом 2.2 додаткової угоди №1 ціна цього договору на 2020 рік з 01.06.2020 становить 381 808,69 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 197 284 кВт/год.

6.22.2. Тобто з 01.06.2020 (з дати набрання чинності додатковою угодою №1 до договору) ціну на товар збільшено на 6,33% у порівнянні з ціною, встановленою договором, укладеним за результатами відкритих торгів.

6.22.3. В умовах додаткової угоди № 1 від 25.06.2020 міститься посилання на підставу для зміни ціни на електричну енергію у бік її збільшення, без збільшення загальної вартості договору, на Експертний висновок № ЧК-194 від 28.05.2020, виданий Чернігівською регіональною Торгово-промисловою палатою, згідно з яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН ОЕС України у порівнянні за 20 днів квітня 2020 року та 20 днів травня 2020 року зросла на 7,68 %. У період за 20 днів квітня 2020 року вказана ціна становила 1 252,64, а у період 20 днів травня 2020 року становила 1 384,80 грн.

6.22.4. Цей Експертний висновок до додаткової угоди не долучений. Розрахунок підвищеної ціни до угоди також не долучено. Тобто, у самій угоді та інших документах (листах Постачальника тощо) не зазначено, які саме цифри та їх обґрунтування враховано при встановленні вказаного тарифу у сумі 1,9353166886208 грн за 1 кВт/год (конкретний відсоток коливання ціни та обґрунтування застосування саме цього відсотку, ПДВ, тариф на передачу тощо), що виключає можливість надання оцінки законності та обґрунтованості розрахунку, та відповідно застосованого збільшеного тарифу.

6.22.5. Крім того, вказаний експертний висновок не містить будь-якої інформації саме про факт коливання цін на електричну енергію у порівнянні з моментом укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару та містить лише інформацію про зміну середньозваженої ціни електричної енергії. У ньому зазначено, що він виготовлений на замовлення ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на підставі інформаційного сайту Оператора ринку (https:www.oree.com.ua).

6.22.6. Окрім означеного, вказаний експертний висновок не підтверджує коливання ціни на електричну енергію упродовж періоду з 19.03.2020 (укладення договору) до 01.06.2020 (набуття чинності додатковою угодою № 1 від 25.06.2020), оскільки: по-перше, вказаний експертний висновок не є експертним висновком, зробленим фахівцем на підставі розгляду та аналізу ряду фактів з логічним підсудком. У вказаному, так званому, експертному висновку міститься інформація про ціну на електричну енергію, яку одержано з інтернет-сайту Оператора ринку (https:www.oree.com.ua), шляхом введення на ньому необхідних дат, що не потребує будь-яких спеціальних знань та проведення експертних досліджень. Тобто вказаний експертний висновок не містить даних щодо розгляду та аналізу фактів, які покладено в основу його висновку.

6.22.7. Вказаний експертний висновок не підтверджує коливання ціни, оскільки містить констатування діапазону цін на електричну енергію, за відсутності підтвердження ринкової вартості електричної енергії на момент укладення договору, що позбавляє можливості порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни в період з дати укладення договору і до внесення до нього змін останньою додатковою угодою.

6.22.8. Враховуючи відсутність документального підтвердження підвищення ціни на електричну енергію станом на 01.06.2020 (дата набрання чинності додатковою угодою № 1 до договору) додаткову угоду № 1 від 25.06.2020 до договору №01-2471-ПВЦ від 19.03.2020 укладено в порушення приписів пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону У країни «Про публічні закупівлі».

6.22.9. Відповідно дані, викладені в експертному висновку Чернігівської регіональної ТП №ЧК-194 від 28.05.2020, не можуть підтверджувати наявність коливання ціни станом на 25.06.2020 (дата набранння чинності додатковою угодою до Договору).

6.22.10. Крім того, за даними офіційного сайту ДП «Оператор ринку» (https:www.oree.com.ua), на інформацію якого посилається експерт у своєму висновку, як на джерело доказів, у період з 01.04.2020 до 20.04.2020 середньозважена ціна по ОЕС України на РДН становила 1 236,32 грн, а у період з 01.05.2020 до 20.05.2020 - 1 316,12 грн, з 10.05.2020 до 30.05.2020 - 1176,47 грн. Тобто, у вказані кожні 20 днів квітня та травня ціна була відмінна від ціни, зазначеної у висновку експерта, тому встановити які самі дати ним порівнювалися та чи відповідають його дані даним сайту (https:www.oree.com.ua) не надається можливим.

6.22.11. Також за даними офіційного сайту ДП «Оператор ринку» (https:www.oree.com.ua), станом на дату укладання договору 19.03.2020 середньозважена ціна РДН ОЕС України становила 1358,71 грн, а на дату укладання додаткової угоди № 1, а саме на 25.06.2020 - 1061,58 грн (скріншоти даних сайту). Тобто, у випадку порівняння середньоринкової ціни на день укладення договору із днем укладення додаткової угоди № 1, відбулося навпаки - зменшення ціни на електроенергію.

6.22.12. Підставою для укладання додаткової угоди № 1 від 25.06.2020 були експертні висновки торгово-промислової палати, які складалися на підставі загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті ДП «Оператор ринку», що надавало можливість Постачальнику, без окремого офіційного звернення до ТП, вираховувати та здійснювати вибірку вигідних періодів коливання (відслідковувати збільшення ціни в окремому періоді, а також відсоток збільшення) та, в подальшому, підтверджувати цю інформацію офіційно висновком експерта ТП. Вказаний висновок підтверджується, зокрема, й тим, що Постачальником надавалися довідки, в яких порівнювалися різні періоди часу: місяць, десять або двадцять днів місяця тощо.

6.22.13. Крім того, якщо відстежити помісячне коливання ціни із місяця укладання договору, а саме: з березня 2020, до місяців укладання додаткової угоди №1, а саме з червня 2020, то за даними офіційного сайту ДП «Оператор ринку» середньозважена ціна РДН ОЕС у березні 2020 року становила 1370,54 грн, у квітні 2020 року - 1243,87 грн, у травні - 1204,91 грн, у червні 1221,23 грн.

6.22.14. Таким чином, у період з березня до червня 2020 року вбачається тенденція до зниження (а не до збільшення) ціни на електричну енергію.

6.22.15. Тобто, у будь-якому випадку, якщо порівнювати період з дати укладання договору або в цілому помісячно здійснювати відстеження коливання ціни на електричну енергію до дати укладання додаткової угоди №1 середньо-ринкова ціна зменшувалася, а не збільшувалася. При цьому, Споживач не звертався до постачальника щодо зменшення ціни, а навпаки, погодився із безпідставним збільшенням ціни.

6.22.16. Вказаний висновок за своїм змістом та суттю є лише документом довідково інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. Разом з тим, він не відображає об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

6.22.17. З урахуванням викладеного, вказаний експертний висновок не підтверджує коливання ціни на електричну енергію у бік збільшення та не є належним доказом збільшення ціни за одиницю товару.

6.22.18. Таким чином, експертний висновок Чернігівської регіональної ТПП № ЧК-194 від 28.05.2020 року не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, у ній відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку до дати укладання додаткової угоди або набрання нею чинності, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

6.22.19. З огляду на вищевикладене, необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованими та такими, що підтверджені документально.

6.22.20. Крім того, жодними документами Постачальника не обґрунтовано для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, тобто чому таке підвищення цін на ринку зумовило неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведено будь-яких причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також, постачальником не доведено, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

6.22.21. Згідно з пунктом 4 частиною третьою статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 3.2.4 ПРРЕЕ, абз. 4, Споживач повинен бути повідомлений про зміну ціни не пізніше ніж за 20 днів до її застосування. Враховуючи, що ціна за додатковою угодою № 1 від 25.06.2020 була застосована з 01.06.2020 не на майбутнє, як визначає пункт 13.5 договору № 01-2471-ПВЦ, а з 01.06.2020, тобто для товару, який вже був поставлений, Постачальником порушено пункту 4 частини третьої статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пункту 5.3 та пункту 13.5 договору.

6.23. Щодо додаткової угоди № 2 від 01.09.2020.

6.23.1. На підставі вказаної угоди сторонами зменшено річний обсяг закупівлі до 230 785 кВт/год при незмінній загальній ціні договору та з 01.08.2020 збільшено ціну з 1,9353166886208 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,0371126886208 грн за 1 кВт/год (з ПДВ). А саме, згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди № 2 з 01.08.2020 ціна договору становить 296 243,49 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 145 423 кВт/год.

6.23.2. Тобто, з 01.08.2020 (з дати набрання чинності додатковою угодою № 2) ціну на товар збільшено на 5,2 % у порівнянні з ціною, встановленою додатковою угодою № 1.

6.23.3. В умовах додаткової угоди № 2 від 01.09.2020 міститься посилання на підставу для зміни ціни товару на ринку у бік її збільшення, враховуючи зміну тарифу на послуги з передачі електричної енергії та встановлення на рівні 240,23 грн/МВт/год (без урахування ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП від 11.07.2020 року № 1329 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668», яка є складовою ціни. 

6.23.4. Враховуючи, що у складову ціни на електричну енергію, (окрім тарифу на послуги з передачі електричної енергії, встановлених постановою НКРЕКП, ціни за спожиту електричну енергію Споживачем, ціни на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії Споживачу), включено ціну закупівлі електричної енергії Постачальником, яку незаконно збільшено та враховано у загальній ціні на електричну енергію згідно додаткової угоди №1 (1,9353166886208 грн за 1 кВт/год), то вказана ціна на електричну енергію у розмірі 2,0371126886208 грн за 1 кВт/год, також, є незаконною, а тому додаткова угода № 2 від 01.09.2020 з цих підстав підлягає визнанню недійсною.

6.23.5. Крім того, до угоди не долучено жодного розрахунку нової ціни, що ставить під сумнів правильність визначення кожної її складової у порівнянні зі складовими ціни Договору та попередньої додаткової угоди.

6.23.6. При цьому, у комерційній пропозиції (додаток 2 до договору) до додаткової угоди № 1 від 25.06.2020 не зазначено конкретно який саме тариф постанови НКРЕКП застосовується з 01.06.2020 (на відміну від усіх подальших додаткових угод, де чітко визначено, який саме тариф НКРЕКП застосовано), тому ціна на електричну енергію 2,037112686208 грн за 1 кВт/год є необґрунтованою.

6.23.7. Також постачальник звернувся до споживача про зміну умов договору лише 25.08.2020 (лист за № 13/03-623), тобто через 25 днів після дати їх застосування (з 01.08.2020), чим порушив пункт 13.5 договору та пункт 3.1.1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.04.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії». При цьому, постанову НКРЕКП №1329 від 11.07.2020 було оприлюднено на офіційному веб-сайті Регулятора 11.07.2020. Тобто, Постачальник мав можливість дотриматись умов договору та вимог законодавства, не порушуючи 20-ти денного терміну повідомлення споживача про намір внесення змін до договору.

6.23.8. Крім того, в порушення умов договору (пункт 1.1 комерційної пропозиції (додаток 2 до договору)) у додатковій угоді № 2 визначено, що вона згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.08.2020, у той час як додаткова угода підписана 01.09.2020 та датою зміни ціни повинна бути дата укладання додаткової угоди.

6.23.9. У зв`язку із безпідставним підвищенням ціни за попередньою додатковою угодою, та відсутністю будь-яких розрахунків та обґрунтувань нової ціни, укладання додаткові угоди на підставі незаконно підвищених складових тарифу, є необґрунтованим.

6.23.10. Отже, додаткова угода № 2 від 01.09.2020 до договору № 01-2471-ПВЦ від 01.09.2020 з вказаних вище підстав, а також з підстав недійсності додаткової угоди № 1 від 25.06.2021, яка є похідною в частині розрахунку ціни для додаткової угоди № 2 від 01.09.2020, підлягає визнанню недійсною.

6.24. Щодо додаткової угоди № 3 від 12.10.2020.

6.24.1. На підставі вказаної угоди сторонами зменшено річний обсяг закупівлі до 222 492 кВт/год та з 15.08.2020 збільшено ціну з 2,03711579 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,175024 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні Договору. А саме, згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди № 3 від 12.10.2020 ціна цього договору на 2020 рік з 15.08.2020 становить 266 430,41 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 122 495 кВт/год.

6.24.2. Тобто з 15.08.2020 (з дати набрання чинності додатковою угодою №3 до договору) ціну на товар збільшено на 6,8% у порівнянні із ціною на товар, встановленою додатковою угодою №2.

6.24.3. В умовах додаткової угоди № 3 від 12.10.2020 міститься посилання на підставу для зміни ціни товару на ринку у бік її збільшення, без збільшення загальної вартості договору, на Експертний висновок №ЧК-356 від 07.09.2020, виданий Чернігівською регіональною Торгово-промисловою палатою, згідно з яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН ОЕС України у липні 2020 року у порівнянні з серпнем 2020 року зросла на 8,53 %. А саме, у липні 2020 року вказана ціна становила 1195,77 грн, а у серпні 2020 року 1297,74 грн.

6.24.4. Вказаний Експертний висновок до додаткової угоди не долучений, так само, як і розрахунок підвищеної ціни. Тобто, у самій угоді та інших документах (листах Постачальника тощо) не зазначено, які саме цифри та їх обґрунтування враховано при встановленні вказаного тарифу у сумі 2,175024 грн за 1 кВт/год (конкретний відсоток коливання ціни та обґрунтування застосування саме цього відсотку, ПДВ, тариф на передачу тощо), що виключає можливість надання оцінки законності та обґрунтованості розрахунку, та відповідно застосованого збільшеного тарифу.

6.24.5. При цьому, за даними офіційного сайту ДП «Оператор ринку» (ttps:www.oree.com.ua) станом на дату укладання договору 19.03.2020 середньозважена ціна РДН ОЕС України становила 1358,71 грн, а на дату набрання чинності додатковою угодою №3, а саме на 15.08.2020 - 1097,85 грн. У порівнянні середньоринкової ціни на день укладення договору із днем укладення додаткової угоди №1, відбулось навпаки зменшення ціни на електроенергію.

6.24.6. Отже, вказаний експертний висновок за своїм змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. Разом з тим, він не відображає об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

6.24.7. Таким чином, експертний висновок Чернігівської регіональної ТПП № ЧК-356 від 07.09.2020 не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, у ній відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку до дати укладання додаткової угоди або набрання нею чинності, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

6.24.8. Також, в порушення умов договору (пункт 1.1 комерційної пропозиції (додаток 2 до договору) у додатковій угоді № 3 визначено, що вона згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 15.08.2020, у той час як додаткова угода підписана 12.10.2020 та датою зміни ціни повинна бути дата укладання додаткової угоди.

6.24.9. До того ж, Постачальник звернувся до Споживача про зміну умов договору лише 12.10.2020 (лист за № 13/02-740), тобто через 58 днів після дати їх застосування (15.08.2020), чим порушив пункт 13.5 договору та пункт 3.1.1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.04.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії».

6.25. Щодо додаткової угоди № 4 від 12.10.2020.

6.25.1. На підставі вказаної угоди сторонами зменшено річний обсяг закупівлі до 214 304 кВт/год та з 15.09.2020 збільшено ціну з 2,175024 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,3505 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору. А саме, згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди №4 ціна цього договору на 2020 рік з 15.09.2020 року становить 238 544,43 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 101 486 кВт/год.

6.25.2. Тобто з 15.09.2020 (з дати набрання чинності додатковою угодою №4 до договору) ціну на товар збільшено на 8,06 % у порівнянні із ціною на товар, встановленою додатковою угодою №3.

6.25.3. Підставою для зміни ціни товару у бік збільшення, згідно з додатковою угодою №4 від 12.10.2020, став Експертний висновок № ЧК-419 від 06.10.2020, виданий Чернігівською регіональною Торгово-промисловою палатою, згідно з яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН ОЕС України у серпні 2020 року у порівнянні з вереснем 2020 року зросла на 14,8 %. А саме, у серпні 2020 року вказана ціна становила 1297,74 грн, а у вересні 2020 року 1483,37 грн.

6.25.4. Вказаний Експертний висновок до додаткової угоди не долучений, так само, як і розрахунок підвищеної ціни. Тобто у самій угоді та інших документах (листах Постачальника тощо) не зазначено, які саме цифри та їх обґрунтування враховано при встановленні вказаного тарифу у сумі 2,3505 грн. за 1 кВт/год (конкретний відсоток коливання ціни та обґрунтування застосування саме цього відсотку, ПДВ, тариф на передачу тощо), що виключає можливість надання оцінки законності та обґрунтованості розрахунку, та відповідно застосованого збільшеного тарифу.

6.25.5. Крім того, він не може бути врахований, як обґрунтована підстава для укладання додаткової угоди, оскільки попередня цінова довідка ЧТПП № ЧК-356 від 07.09.2020, на підставі якої укладено додаткову угоду №3 від 12.10.2020, вже передбачала весь період серпня 2020 року.

6.25.6. Отже, вказаний експертний висновок за своїм змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. Разом з тим, він не відображає об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

6.25.7. Таким чином, експертний висновок Чернігівської регіональної ДП № ЧК-419 від 06.10.2020 не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, у ньому відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку до дати укладання додаткової угоди або набрання нею чинності, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованими та такими, що підтверджені документально.

6.25.8. Крім того, жодними документами Постачальника не обґрунтовано для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, тобто чому таке підвищення цін на ринку зумовило неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведено будь-яких причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також, Постачальником не доведено, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

6.25.9. В порушення умов договору (пункт 1.1 комерційної пропозиції (додаток 2 до договору) у додатковій угоді №4 визначено, що вона згідно з частиною четвертою статті 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 15.09.2020, у той час як додаткова угода підписана 12.10.2020 та датою зміни ціни повинна бути дата укладання додаткової угоди.

6.25.10. До того ж, постачальник звернувся до споживача про зміну умов договору лише 12.10.2020 (лист за №13/02-741), тобто через 26 днів після дати їх застосування (15.09.2020), чим порушив пункт 13.5 договору та пункт 3.1.1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.04.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії».

6.25.11. Крім того, встановлено, що сторони допустили зловживання своїм правом на зміну умов договору, укладаючи додаткові угоди № 3 від 12.10.2020 та № 4 від 12.10.2020.

6.25.12. Постачальником в один день споживачу спрямовано 2 листи щодо укладення додаткових угод у зв`язку із черговим коливанням ціни у бік збільшення. Зокрема, листом від 12.10.2020 № 13/02-740 Постачальник в обґрунтування коливання ціни на ринку у бік збільшення надав експертний висновок Чернігівської ТПП № ЧК-356 від 07.09.2020, а листом від 12.10.2020 № 13/02-741 Постачальник в обґрунтування коливання ціни на ринку у бік збільшення надав експертний висновок ЧТПП № ЧК- 419 від 06.10.2020.

6.25.13. За результатами розгляду вказаних листів було укладено 2 угоди, якими збільшено ціну не електричну енергію з 15 серпня та з 15 вересня.

6.25.14. 3 вказаного вбачається, що під час звернення Постачальником до Споживача, а саме станом на 12.10.2020, він був обізнаний, щодо коливання цін на електричну енергію у період з липня до вересня 2020 року, оскільки обидві довідки ЧТПП були у нього в наявності.

6.25.15. Таким чином, зловживаючи правом на внесення змін до договору Постачальник створив умови для укладання 2 додаткових угод замість однієї з метою уникнення встановленого законодавством обмеження 10%, що надало йому можливість підвищити ціну загалом на 14,86 %.

6.25.16. Надаючи оцінку таким діям можна дійти висновку, що ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» усвідомлено та цілеспрямовано діяло з метою збільшення ціни договору.

6.26. Щодо додаткової угоди № 5 від 16.11.2020.

6.26.1. На підставі вказаної угоди сторонами зменшено річний обсяг закупівлі до 212 395 кВт/год при незмінній загальній ціні договору та з 01.12.2020 збільшено ціну з 2,3505 за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,437536 грн за 1 кВт/год (з ПДВ). А саме, згідно з пунктом 2.2 додаткової угоди №5 з 01.12.2020 ціна договору становить 125 647,56 грн (з ПДВ) для закупівлі електричної енергії в обсязі 51 546 кВт/год.

6.26.2. Тобто, з 01.12.2020 (з дати набрання чинності додатковою угодою №5) ціну на товар збільшено на 3,7% у порівнянні з ціною, встановленою додатковою угодою №4.

6.26.3. В умовах додаткової угоди № 5 від 16.11.2020 міститься посилання на підставу для зміни ціни товару на ринку у бік її збільшення, без збільшення загальної вартості договору, на зміну тарифу на послуги з передачі електричної енергії та встановлення на рівні 312,76 грн/МВт/год (без урахування ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП від 04.11.2020 року №1998 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668», яка є складовою ціни.

6.26.4. При цьому, враховуючи, що складовою ціни на електричну енергію, (окрім тарифу на послуги з передачі електричної енергії, встановлених постановою НКРЕКП, ціни за спожиту електричну енергію Споживачем, ціни на послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії Споживачу), є ціна закупівлі електричної енергії Постачальником, яку незаконно встановлено та враховано у загальній ціні на електричну енергію у попередній додатковій угоді №4 (2,3505 грн за 1 кВт/год), то вказана ціна на електричну енергію у розмірі 2,437536 грн за 1 кВт/год також є незаконною, а тому додаткова угода № 5 від 16.11.2020 з цих підстав підлягає визнанню недійсною.

6.26.5. Окрім зазначеного, враховуючи, що ціна за додатковою угодою №5 від 16.11.2020 була застосована з 01.12.2020, Постачальником прострочено 20-ти денний термін, чим порушено пункт 4 частини третьої статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункт 5.3 та пункт 13.5 договору.

6.26.6. У зв`язку із безпідставним підвищенням ціни за попередньою додатковою угодою, та відсутністю будь-яких розрахунків та обґрунтувань нової ціни, укладання додаткової угоди на підставі незаконно підвищених складових тарифу, є необґрунтованим.

6.27. Щодо додаткової угоди № 11 від 09.04.2021.

6.27.1. На підставі вказаної додаткової угоди з 15.01.2021 збільшено ціну з 2,41494 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 2,55005568 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год при незмінній загальній ціні договору у сумі 460 059,68 грн.

6.27.2. Тобто з 15.01.2021 (з дати набрання чинності додатковою угодою № 11 до договору) ціну на товар збільшено на 5,6% у порівнянні із ціною на товар, встановленою додатковою угодою № 9 від 09.02.2021.

6.27.3. В умовах додаткової угоди № 11 від 09.04.2020 міститься посилання на підставу для зміни ціни товару на ринку у бік її збільшення, без збільшення загальної вартості договору, на цінову довідку № 361/2 від 16.02.2021, що видана Харківською торгово-промисловою палатою, згідно з якою середньозважена ціна електричної енергії на майданчику РДН у торговій зоні ОЕС України за 10 днів лютого (01.02-10.02) 2021 року у порівнянні з 10 днями січня (01.01-10.01) 2021 року зросла на 47,8%. А саме, у період з 01.01.2021 до 10.01.2021 вказана ціна становила 1149,41 грн/МВт/год, а за період з 01.02.2021 до 10.02.2021 вона становила 1698,79 грн/МВт/год.

6.27.4. Вказана цінова довідка була врахована в умовах додаткової угоди, як підстава для збільшення ціни.

6.27.5. Ця довідка за своїм змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. Разом з тим, не відображає об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

6.27.6. Таким чином, цінова довідка Харківської регіональної ТІП № 361/21 від 16.02.2021 не містить відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, у ній відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії за період з дати укладання договору у порівнянні з аналогічним наступним періодом, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку до дати укладання додаткової угоди або набрання нею чинності, у зв`язку з чим не містить належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

6.27.7. Крім того, жодними документами Постачальника не обґрунтовано для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, тобто чому таке підвищення цін на ринку зумовило неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведено будь-яких причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також Постачальником не доведено, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

6.27.8. Окрім зазначеного, в порушення умов договору (пункт 1.1 комерційної пропозиції (додаток 2 до договору) у додатковій угоді № 11 визначено, що вона згідно частиною третьою статті 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 15.01.2021, у той час як додаткова угода підписана 09.04.2021 та датою зміни ціни повинна бути дата укладання додаткової угоди.

6.27.9. В порушення статті 631 ЦК України, сторонами додатковою угодою № 11 від 09.04.2021 внесено зміни до договору № 01-2471-ПВЦ від 19.03.2020, термін дії якого сплинув.

6.27.10. При цьому, листом від 09.02.2021 № 47 Одеський дитячий будинок-інтернат звернувся до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» щодо розірвання договору з 01.03.2021. На вказаний лист ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» надало відповідь лише 02.03.2021 за № 587/13-02-802, яким повідомило, що остаточний розрахунок за договором буде проведено після підтвердження зміни постачальника Оператором системи та надання обсягів фактичного споживання на дату переходу.

6.27.11. Натомість, 29.03.2021 ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» направлено листа до Одеського дитячого будинку-інтернату за № 13/03-1173 про внесення змін до договору у зв`язку із коливанням ціни електричної енергії на ринку, до якого додано додаткову угоду № 11, де зазначено, що зміни розповсюджуються на взаємовідносини, що виникли з 15.01.2021. Вказаний лист одержано споживачем 08.04.2021, тобто після закінчення строку дії договору.

6.27.12. Разом з цим, згідно з платіжного доручення № 70 від 05.03.2021 Одеським дитячим будинком-інтернатом перераховано 50 486,09 грн на рахунок ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на підставі акта прийняття-передавання товарної продукції від 03.03.2021 за 19798 кВт/год за ціною 2,55006611 грн за 1 кВт/год, у той час як додаткову угоду № 11 від 09.04.2021, у якій було передбачено зазначений змінений тариф у бік збільшення, ще не було підписано. Тобто, правові підстави для оплати спожитої електричної енергії за новими збільшеними цінами станом на 03.03.2021 відсутні.

6.27.13. В порушення пункту 13.5 договору та пункту 3.1.1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.04.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», Постачальник, не дотримавшись вимог щодо звернення до споживача за 20 днів до внесення змін до Договору, направив листа 29.03.2021 (лист за №13/03-1173), тобто через 75 днів після дати застосування цих змін (15.01.2021).

6.28. Отже, за висновками судів, відповідачі ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Одеський дитячий будинок-інтернат, укладаючи оспорювані правочини, щоразу мали перевіряти дотримання вимог пунктів 2, 7 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», яким встановлено заборону збільшувати ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 відсотків. При цьому, сторони щоразу мають враховувати ціну за одиницю товару, яка передбачена у договорі, тобто враховувати саме початкову ціну товару.

6.29. Так, укладаючи оскаржувані додаткові угоди, ціну за одиницю товару збільшено на 40,1% від ціни, встановленої у договорі №01-2471-ПІВЦ від 19.03.2020.

6.30. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно надмірно сплачених коштів, апеляційний суд зазначив, що загалом Одеський дитячий будинок-інтернат сплатив ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» за договором № 01-2471-ПВЦ від 19.02.2020 за період березень 2020 року - березень 2021 року - 442 099,13 грн за спожиту електричну енергію у кількості 199 043 кВт/год. Враховуючи те, що додаткові угоди №№ 1-5, 11 укладено без достатніх на те підстав, то Одеський дитячий будинок-інтернат мав сплатити Постачальнику за фактично одержаний обсяг електричної енергії на підставі договору №01-2471-ПВЦ від 19.03.2020, а саме за 199 043 кВт/год за тарифом 1.81999996 кВт/год підлягало до сплати 362 258,25 грн, у той час як сплачено 442 099,13 грн. Відповідно сума переплати становить 79 840,44 грн (449 984,21 - 368 297,77).

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 06.05.2025, зокрема, відкрив касаційне провадження у справі №916/3362/24 за касаційною скаргою ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, та касаційне провадження у справі №916/3362/24 зупинив до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

7.2. Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.11.2025 у справі №920/19/24 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» залишила без задоволення. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 у справі №920/19/24 залишала без змін.

7.3. Верховний Суд ухвалою від 16.12.2025 у цій справі поновив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025; призначив її розгляд на 13.01.2026.

7.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

7.6. Згідно з частиною четвертою статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів.

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. У контексті доводів касаційної скарги на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та висновків судів першої та апеляційної інстанції у застосуванні положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Верховний Суд зазначає таке.

8.6. Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України «Про прокуратуру», частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

8.7. Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

8.8. Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

8.9. Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

8.10. Велика Палата Верховного Суду у низці постанов зазначала, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 05.03.2020 у справі №9901/511/19, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21).

8.11. Частини третя та четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

8.12. Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

8.13. Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутися спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

8.14. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц).

8.15. У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).

8.16. Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21).

8.17. У справі, яка розглядається, суди зазначили, що позивачами в спорі є Одеська обласна рада (засновник), Департамент як орган управління у спірних зобов`язальних правовідносинах та головний розпорядник бюджетних коштів, а також Держаудитслужба як орган державного фінансового контролю.

8.18. При цьому Верховний Суд зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Держаудитслужби скаржником не оскаржуються, а відтак Верховний Суд їх не переглядає.

8.19. Однак у касаційній скарзі ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Одеської обласної ради та Департаменту, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, виходячи з положень статуту Одеського дитячого будинку-інтернату, Одеська обласна рада є єдиним засновником Одеського дитячого будинку-інтернату, а органом управління ним відповідно до делегованих повноважень є Департамент. Отже, між Одеською обласною радою, Департаментом та Одеським дитячим будинком-інтернатом наявні корпоративні відносини, що виключає наявність у Одеської обласної ради та Департаменту владних повноважень у спірних правовідносинах.

8.20. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій застосували положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №903/865/20, від 14.12.2021 у справі №917/565/21, від 21.12.2021 у справі №917/764/21, від 13.09.2022 у справі №918/1222/21, від 01.02.2023 у справі №924/996/21, відповідно до яких наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин.

8.21. Водночас Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на означені у пункті 8.20 цієї постанови висновки з огляду на їх нерелевантність, оскільки Велика Палата Верховного Суду у пунктах 8.47 та 8.48 постанови від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 зазначила таке:

«8.47. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Черкаської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Черкаської області.

Отже, оскільки засновником Школи та власником її майна є територіальна громада Черкаської області в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання Школою коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).

8.48. Цими висновками Велика Палата Верховного Суду відступає від протилежних висновків КГС ВС, викладених у постановах від 14.07.2022 у справі № 909/1285/21 (підпункт 1.2. пункту 5.27) та від 01.02.2023 у справі № 924/996/21, у яких КГС ВС відхилив доводи прокурора щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень здійснювати захист законних інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із закупівлею комунальними закладами товарів за бюджетні кошти, з посиланням на те, що наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинне реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин, а також з посиланням на те, що відповідні органи місцевого самоврядування не були сторонами договорів про закупівлю».

8.22. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на правильному тлумаченні статті 23 Закону України «Про прокуратуру» висновку щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Департаменту та Одеської обласної ради з огляду на те, що Одеський дитячий будинок-інтернат є власністю територіальної громади в особі Одеської обласної ради, фінансується з її бюджету, а органом управління інтернатом є Департамент соціальної та сімейної політики Одеської облдержадміністрації, яким здійснюється контроль за його діяльністю, ефективністю використання бюджетних коштів, що знаходиться на балансі інтернату, є головним розпорядником бюджетних коштів, а разом ці органи мають повноваження щодо прийняття рішення у зв`язку із порушеннями в діяльності інтернату, то їх визначено позивачами у даному позові. Єдиним засновником (учасником) Одеського дитячого будинку-інтернату є Одеська обласна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст Одеської області.

8.23. Такі висновки судів узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21. При цьому Суд враховує ієрархію правових висновків, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

8.24. Отже, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо неврахування висновків у подібних правовідносинах.

8.25. Щодо інших доводів скаржника Верховний Суд зазначає таке.

8.26. Як убачається із змісту оскаржуваних судових рішеннях, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, зокрема, виходили з того, що оспорювані додаткові угоди від 25.06.2020 № 1, від 01.09.2020 № 2, від 12.10.2020 № 3, від 12.10.2020 № 4, від 16.11.2021 № 5 та від 09.04.2021 № 11 суперечать нормам ЦК України та Закону України «Про публічні закупівлі», а тому мають бути визнані недійсними, оскільки їх укладання призвело до збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на гранично визначені законом 10%.

8.27. За висновками судів, відповідачі, укладаючи оспорювані правочини, щоразу мали перевіряти дотримання вимог пунктів 2, 7 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», яким встановлено заборону збільшувати ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 відсотків. При цьому, сторони щоразу мають враховувати ціну за одиницю товару, яка передбачена у договорі, тобто враховувати саме початкову ціну товару. У зв`язку із безпідставним підвищенням ціни за додатковими угодами, відсутністю будь-яких розрахунків та обґрунтувань нової ціни, укладання додаткових угод на підставі незаконно підвищених складових тарифу, є необґрунтованим.

8.28. Однак скаржник з означеними висновками судів попередніх інстанцій не погодився, про що свідчать його доводи (див. пункт 4.1 цієї постанови).

8.29. У контексті доводів скаржника, а також висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з такого.

8.30. Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України «Про публічні закупівлі». При цьому Верховний Суд звертає увагу, що цей Закон застосовується у редакції закону, що була дійсна станом на час виникнення спірних правовідносин.

8.31. Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

8.32. У статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

8.33. Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі»).

8.34. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

8.35. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.36. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

8.37. За частиною другою статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

8.38. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.39. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

8.40. Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 
2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 
4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 
5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 
6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

8.41. З аналізу положень Закону України «Про публічні закупівлі» вбачається, шо вони є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, та повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору.

8.42. Якщо спеціальною нормою права (частиною четвертою статті 36 Закону України «Про публічні і закупівлі») заборонено укладення умов договору про публічні закупівлі, які відрізняються від умов тендерної пропозиції, та заборонено вносити зміни до договору, окрім певного законодавчо визначеного переліку випадків, то внесення змін до такого договору поза межами переліку, передбаченого зазначеним приписом закону, означитиме незаконність внесення цих змін.

8.43. У справі №922/2321/22, від правових висновків Верховного Суду якої хоче відступити скаржник, прокурор також оскаржував Додаткові угоди до Договору, якими суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, як він вважав, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів та нівелювання результатів тендерної закупівлі.

8.44. Великою Палатою Верховного Суду у означеній постанові вирішувалося питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої Закону України «Про публічні закупівлі» збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

8.45. Відповідаючи на це питання, Велика Палата Верховного Суду в пункті 56 постанови від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 виклала такий правовий висновок: «……у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі».

8.46. При цьому, колегія суддів касаційного господарського суду зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 (до якої зупинявся розгляд касаційної скарги у цій справі) не відступила від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 та зазначила, що внесені Законом №1530-IX зміни до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (на неврахуванні яких наголошує скаржник та про що зазначає колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 29.01.2025), якими у першому реченні слова «підписання договору про закупівлю» замінено словами «підписання договору про закупівлю / внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару», друге речення після слів «дизельного пального» доповнено словом «природного», не можуть бути підставою для іншого висновку про застосування цієї норми щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару погодженого сторонами договору про закупівлю, порівняно з тим, який викладений у постанові від 24.01.2025 у справі № 922/2321/22.

8.47. Так, у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що за результатами розгляду тендерних пропозицій переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» з найменшою ціновою пропозицією 454 999,99 грн (1,81999996 грн за 1 кВт/год), з яким 19.03.2020 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу.

8.48. За висновками судів, укладаючи оспорювані додаткові угоди до договору постачання електричної енергії, збільшено ціну, а саме:

- №1 від 25.06.2020, ціну за одиницю товару збільшено з 1,82 грн до 1,9353166886208 грн кВт/год, що є збільшенням ціни на 6,33 %;

- №2 від 01.09.2020, ціну за одиницю товару додатково збільшено до 2,0371126886208 грн кВт/год, що є на 11,9% більше від ціни, встановленої у Договорі;

- № 3 від 12.10.2020, ціну за одиницю товару додатково збільшено до 2,175024 грн кВт/год, що є на 19,5 % більше від ціни, встановленої у Договорі;

- № 4 від 12.10.2020, ціну за одиницю товару додатково збільшено до 2,3505 грн кВт/год, що є на 29,1 % більше від ціни, встановленої у Договорі;

- № 5 від 16.11.2020, ціну за одиницю товару додатково збільшено до 2,437536 грн кВт/год, що є на 33,9 % більше від ціни, встановленої у Договорі; 

- № 11 від 09.04.2021, ціну за одиницю товару додатково збільшено до 2,55005568 грн кВт/год, що є на 40,1% більше від ціни, встановленої у Договорі.

8.49. Суди дослідили та надали оцінку доказам, якими Постачальник обґрунтовував підставність збільшення ціни та її розміру.

8.50. Верховний Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).

8.51. Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

8.52. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

8.53. Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

8.54. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

8.55. Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №916/747/24).

8.56. Верховний Суд виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

8.57. Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України. 

8.58. Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 926/3244/22).

8.59. Суди попередніх інстанцій установили, що жодними документами Постачальника не обґрунтовано для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, тобто чому таке підвищення цін на ринку зумовило неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведено будь-яких причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також, постачальником не доведено, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). Крім того у зв`язку із безпідставним підвищенням ціни за додатковими угодами, та відсутністю будь-яких розрахунків та обґрунтувань нової ціни, укладання додаткових угод на підставі незаконно підвищених складових тарифу, є необґрунтованим.

8.60. За наведеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованим та такими, що документально підтверджені.

8.61. З урахуванням наведених доводів касаційної скарги, Верховний Суд не встановив порушення норм щодо дослідження та оцінки доказів, які привели до висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання оспорюваних додаткових угод від 25.06.2020 № 1, від 01.09.2020 № 2, від 12.10.2020 № 3, від 12.10.2020 № 4, від 16.11.2021 № 5 та від 09.04.2021 № 11 до договору постачання електричної енергії від 19.03.2020 № 01-2471-ПВЦ недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 40,1%, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10 %, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам пункту 2 та 7 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

8.62. Оскільки зазначені додаткові угоди від 25.06.2020 № 1, від 01.09.2020 № 2, від 12.10.2020 № 3, від 12.10.2020 № 4, від 16.11.2021 № 5 та від 09.04.2021 № 11 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» має повернути, і суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на правильному тлумаченні норм права висновку про стягнення з відповідача-1 цих коштів, і вказане узгоджується з пунктами 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та пунктом 181 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24).

8.63. Колегія суддів касаційного господарського суду зазначає, що посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 13.04.2024 у справі №910/9880/23 є нерелевантним, оскільки у тій справі договірні правовідносини між сторонами не були припинені чи розірвані, що виключало застосування положень статті 1212 ЦК України. Натомість у цій справі, внаслідок визнання додаткових угод недійсними, правова підстава для набуття спірних коштів відпала, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України.

8.64. Що ж до наявності / відсутності вмотивованої обґрунтованості необхідної для відступлення від правового висновку Верховного Суду, то Суд наголошує, що в силу приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

8.65. Отже, відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; (2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

8.66. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 зазначеного Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення. 

8.67. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

8.68. Верховний Суд неодноразово наголошував, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права;4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

8.69. Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

8.70. Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення.

8.71. З наведеного скаржником обґрунтування вбачається, що скаржник наводить власне суб`єктивне розуміння та трактування правового висновку, викладеного у зазначеній постанові, а його доводи зводяться виключно до заперечення сформульованого Великою Палатою Верховного Суду підходу, без наведення об`єктивних причин для його перегляду.

8.72. Суд зазначає, що з моменту ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, а також з дати постановлення ухвали колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2025 про передачу справи №920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступу (шляхом уточнення) від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові, і до часу ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, суспільний та нормативний контекст, який би впливав на правове регулювання спірних правовідносин, не зазнав змін, а такі вади правозастосування, які б зумовлювали необхідність відступу від сформульованого у цій постанові висновку, відсутні.

8.73. Отже, актуальність та сталість зазначеної правової позиції підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24 (до якої зупинявся розгляд касаційної скарги у цій справі), у якій Велика Палата не відступила від правового висновку, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, що свідчить про послідовність судової практики та відсутність підстав для її перегляду. За таких обставин Суд не вбачає наявності розходжень у судовій практиці та вважає безпідставними доводи касаційної скарги про наявність обґрунтованих вимог необхідності відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду, а отже, підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а відтак, з цих же міркувань, відсутні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

8.74. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.75. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.76. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно визнали недійсними додаткові угоди №2 та №5 до Договору з підстав їх невідповідності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки вказані додаткові угоди були укладені на підставі пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який не вимагає від сторін Договору доводити факт коливання ціни на ринку електричної енергії. Висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах відсутній.

8.77. Верховний Суд зазначає, що означені доводи скаржника є безпідставними, оскільки посилання на норми пункту 7 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (пункт 7 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» у редакції на час укладення договору) не звільняє відповідачів від обов`язку перевіряти та документально обґрунтовувати коливання ринкової ціни при укладенні оспорюваних додаткових угод. Ці доводи висновків судів про те, що у зв`язку із безпідставним підвищенням ціни за додатковими угодами, відсутністю будь-яких розрахунків та обґрунтувань нової ціни, укладання додаткових угод на підставі незаконно підвищених складових тарифу, є необґрунтованим не спростовують, адже фактично зводяться до переоцінки Верховним Судом наявних у матеріалах справи доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій та яким суди надали відповідну оцінку, що є недопустимим, зважаючи на положення частини другої статті 300 ГПК України.

8.78. Щодо інших доводів, Верховний Суд зазначає, що скаржник посилається на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ГПК України, а також на статті 217, частину першу статті 638 ЦК України та частину третю статті 180 ГК України, стверджуючи про порушення судами попередніх інстанцій і відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права. Однак Верховний Суд відхиляє ці доводи як необґрунтовані, так як зазначені норми мають загальний характер, їх застосування усталене, а скаржник не довів наявності специфіки спірних правовідносин, що потребувала б окремого тлумачення чи формування нового висновку. 

8.79. Доводи щодо недійсності додаткових угод №№ 1- 5, 11 та застосування частини першої статті 216 ЦК України щодо реституції також є безпідставними. Стягнення коштів на користь Одеської обласної ради відповідає правовій природі реституції з огляду на правову природу грошей, які стягуються. Відсутність інтернату серед позивачів не виключає можливості застосування наслідків недійсності правочину.

8.80. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження. 

8.81. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то слід зазначити таке.

8.82. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.83. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.84. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, від 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, від 03.02.2025 у справі № 903/335/24, тощо.

8.85. Проте, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстав касаційного оскарження, визначених у пунктах 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено, що вказані підстави не знайшли свого підтвердження, що свідчить про їх необґрунтованість.

8.86. Суд вкотре акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.87. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

8.88. Щодо доводів скаржника про те, що судом першої інстанції порушено приписи частини четвертої статті 129 ГПК України (див. пункт 4.3 цієї постанови) Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, частиною дев`ятою статті 129 ГПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З огляду на наведені приписи статті 129 ГПК України, мотиви з яких виходили суди, задовольняючи позовні вимоги прокурора (див. розділ 6 цієї постанови), судовий збір саме покладено на ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», що узгоджується з частиною дев`ятою статті 129 ГПК України.

8.89. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, доводи касаційної скарги, які могли / можуть вплинути на їх правову кваліфікацію у контексті застосування норм права судом, наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Інші доводи касаційної скарги не є суттєвими і вагомими та не впливають правову кваліфікацію спірних правовідносин у матеріальному та процесуальному аспектах, а також на результат розгляду касаційної скарги.

8.90. Доводи прокурора, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.91. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу скаржника слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу скаржника залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі №916/3362/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов