УХВАЛА

05 січня 2026 року 
м. Київ
справа №990/1/26
адміністративне провадження № П/990/1/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М., Уханенка С. А.,
розглянув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Президента України про визнання «бездіяльності влади протиправною, відшкодування шкоди за відмову у правосудді та зобов`язання відновити конституційний лад» та 
УСТАНОВИВ:
01 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з позовом, відповідача за яким зазначив - у вступній частині позовної заяви - «Держава Україна в особі Президента України», зміст позовних вимог якого, як можна зрозуміти з обсягу прохальної його частини, такі: 
- визнати протиправними дії Держави Україна в особі всіх зазначених [у мотивувальній частині позовної заяви] органів (Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, судів, Національної поліції) як діяльність організованої злочинної групи; 
- не застосовувати фіктивну статтю 7 Закону про бюджет та дискримінаційну ч. 2 ст. 36 ,28 ,42 Закону № 1058; 
- зобов`язати Державу провести повний перерахунок пенсії, виходячи з реального прожиткового мінімуму (6016 грн) та фактичної інфляції, відновивши рівень 2014 року, з реальної інфляції 487 % тобто 4800 гривень а не 3200 повернути вкрадене; 
- стягнути з Держави Україна (з Держбюджету): матеріальну шкоду: 343 620 грн (недоплачена пенсія); компенсацію судових витрат: 360 000 грн (за 300 вимушених позовів); оплату юридичної роботи [позивача]: 1 000 000 грн (за виконання функцій Мін`юсту); моральну шкоду: 3 500 000 грн (за геноцид і смерть матері).
Крім цього, позивач просить: зобов`язати Державу (в особі Прокуратури) вступити у справу як представника [Ковальова О. Л.] та внести відомості до ЄРДР про злочини вищих посадовців; зобов`язати Державу (в особі Верховного Суду) звернутися до Конституційного Суду України щодо неконституційності постанов Кабінету Міністрів України, а також витребувати матеріали судових справ як з інших судів (зокрема, з Голосіївського районного суду м. Києва, Київського окружного адміністративного суду), так із Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (зокрема, згадано справу № 990/583/25). 
Зі змісту позову можна зрозуміти, що його автор у критичній формі висловився з приводу нормативного регулювання відносин у сфері пенсійного / соціального забезпечення, зокрема у питанні мінімальних виплат, які встановили на законодавчому рівні для осіб, які належать до категорії непрацездатних й потребують соціального захисту. Доводи позивача охоплюють також процес ухвалення законів (зокрема, про бюджет) та, власне, їх «якість» в аспекті чіткості й загалом спроможності забезпечити - за допомогою тих мінімальних виплат, які розраховані на місяць на одну особу - базові потреби людини й гарантувати гідні умови життя. 
Позивач згадав про розгляд інших його позовів (судових справ), у зв`язку з чим зазначив про те, що суди відмовили йому у наданні правничої допомоги, чим заподіяли шкоду, яку теж вимагає відшкодувати. З цим і пов`язується участь прокурора, яку позивач, як можна зрозуміти з його доводів, пояснює потребою уніфікувати юридичну позицію у спорі (за участі позивача), що вимагає професійного підходу, й остаточно захистити інтерес держави, яка втрачає кошти внаслідок того, що суди не можуть захистити порушені права (позивача).
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).
За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 КАС України під адміністративним судочинством розуміється діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.
У главі 2 розділу І «Загальні положення» КАС України визначені правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, відповідно до яких існує предметна, інстанційна і територіальна юрисдикції (підсудність). 
Згідно з частиною першою статті 27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ. 
Підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом (частина третя статті 27 КАС України). 
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою. 
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України, визначені у статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроєкту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Отже, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності чітко визначеного кола суб`єктів владних повноважень, перелік яких не підлягає розширеному тлумаченню.
Суд зауважує, що позивач, коли мотивував свої позовні вимоги, охопив широке коло правовідносин і пов`язаних з ними питань, які стосуються, головно, нормативного регулювання відносин у сфері пенсійного і соціального забезпечення. У своїй аргументації позивач апелює до вад законів України про Державний бюджет України за період 2014-2025 роки, винуватить суди (судову гілку влади) у неспроможності захистити його права й твердить про заподіяння цим шкоди, а також згадує про органи правопорядку, які, з його слів, відмовлялися реагувати на ознаки кримінального правопорушення (пов`язані зі смертю матері заявника та діями лікарів), про які він [позивач] їх сповістив. 
З уваги на наведені вище приписи статей 22, 266 КАС України Суд передусім нагадує, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності винятково щодо вичерпного кола суб`єктів владних повноважень (з-поміж інших, Президента України) й не охоплюють питань, які визначають виключно закони України. Щодо останнього, то йдеться про те, що судовий контроль не може бути способом втручатися у процес законотворення, що є функцією парламенту (якщо мова йде про закони України), а також перебирати ці функції, адже це суперечило б встановленому конституційному ладу, за яким державна влада поділена на три гілки, а органи держави та їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд звертає увагу, що після розлогої аргументації й суджень позивач не висловив позовних вимог, які були б адресовані безпосередньо Президенту України, а натомість - що чітко видно у прохальній частині позовної заяви - заявив їх (одночасно) до Кабінету Міністрів України, Пенсійного фонду України, судів, Національної поліції, кожен з яких - в інтерпретації позивача - позиціонується як носій державної влади й «представником» Держави Україна, якій позивач протиставляє себе, як того хто потерпає від ухвалених законів і діяльності держаних органів. 
Позаяк Суд на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, то вкотре підкреслює, що позовні вимоги до інших суб`єктів владних повноважень, аніж тих, що їх зазначено у частині четвертій статті 22, статті 266 КАС України, як-от тих, котрим позивач адресував свої позовні вимоги й у такий спосіб визначив відповідачами за цим позовом, не підвідомчі Верховному Суду як суду першої інстанції. 
У цьому зв`язку Суд зважає на приписи частин першої, п`ятої статті 172 КАС України, відповідно до яких в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
До того ж за пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
В обсязі висловлених у позовній заяві вимог і їхнього обґрунтування у зіставленні з вимогами процесуального закону, окремі приписи якого наведено вище, Суд вважає, що позаяк ОСОБА_1 об`єднав в одне провадження кілька вимог до кількох відповідачів, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження так, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг надалі розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до тих суб`єктів владних повноважень, які, за правилами виключної підсудності, цьому суду не підсудні, то позовна заява підлягає поверненню. 
Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала аналогічну позицію щодо застосування пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, зокрема у постановах від 02 березня 2023 року у справі № 215/3640/22, від 11 липня 2024 року в справі № 990/198/24, від 05 грудня 2024 року в справі № 990/308/24, від 10 квітня 2025 року в справі № 990/43/25.
Керуючись статтями 22, 169, 171, 172, 248, 256, 266, 295 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Президента України про визнання «бездіяльності влади протиправною, відшкодування шкоди за відмову у правосудді та зобов`язання відновити конституційний лад» - повернути особі, яка її подала.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили і може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду у порядку і строку, встановлені статтями 256, 295 КАС України. 

Суддя-доповідач М. І. Смокович
Судді ' О. В. Кашпур
В. Е. Мацедонська
Ж. М. Мельник-Томенко
С. А. Уханенко