У х в а л а
Іменем України
27 січня 2026 року
м. Київ 
Справа № 127/9842/25
Провадження № 61-14494ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Люблінська Вікторія Миколаївна (далі - адвокат), 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року 
у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (далі - орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав і
в с т а н о в и в :
1. У березні 2025 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо їхніх спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
2. 24 липня 2025 року Вінницький районний суд Вінницької області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. Попередив відповідачку про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітніх дітей. Поклав на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків щодо дітей.Мотивував так:
- висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачки щодо дітей є повним та обґрунтованим; відповідачка була присутньою на засіданні комісії, виявляла зацікавленість у дітях та їхній подальшій долі, що підтверджують, зокрема, її слова про те, що вона не готова втратити можливість спілкуватися з дітьми; 
- на засіданні комісії органу опіки та піклування також був присутній скаржник, який зазначив, що розуміє наслідки позбавлення відповідачки батьківських прав, що надасть йому можливість повернутися додому з військової служби; зазначене може означати, що метою позбавлення відповідачки батьківських прав є не забезпечення найкращих інтересів дітей, а власний інтерес скаржника в уникненні подальшого проходження військової служби; 
- у матеріалах справи немає належних і допустимих доказів виняткових обставин, за яких можливо позбавити відповідачку батьківських прав; скаржник такі докази суду не надав;
- за відсутності належних і допустимих доказів суд не встановив, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично продовжує не виконувати ці обов`язки; досліджені судом докази підтверджують, що відповідачка не втратила інтерес до життя дітей;
- відсутні підстави для прийняття заяви відповідачки про визнання позову, оскільки у цій категорії справ таке визнання суперечить частині третій статті 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та порушує інтереси дітей;
- доказів хронічного алкоголізму відповідачки у матеріалах справи немає.
3. 28 жовтня 2025 року Вінницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. Мотивував аналогічно до попереднього. Додатково зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо та є вина у їхніх діях. Докази скаржника не підтверджують винну поведінку щодо дітей, злісне ухилення відповідачки від їхнього виховання, свідоме нехтування батьківськими обов`язками. 
4. 19 листопада 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 35010/0/220-25 від 19 листопада 2025 року), в якій просила зазначені судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати, а справу скерувати на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивувала так: 
- суди попередніх інстанцій належно не дослідили обставини справи, не врахували, що відповідачка є особою, яка зловживає алкоголем, перебуває на лікуванні, не готова спілкуватися з дітьми, оскільки повністю не одужала, не повернулася до звичного способу життя, не проживає з дітьми з 2022 року, не бере участі в їхньому вихованні, утриманні, навчанні;
- суди помилково не взяли до уваги заяву відповідачки, в якій вона визнала позов і просила позбавити її батьківських прав, чого достатньо для такого позбавлення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24);
- суди не врахували думку дітей.
5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника немає.
5.1. Скаржник звернувся до суду з вимогою позбавити відповідачку батьківських прав. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні позову, попередивши відповідачку про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітніх дітей. Скаржник із судовими рішеннями не погодився. Вважав, що оскільки відповідачка з 2022 року не бере участь у вихованні й утриманні дітей, зловживає алкоголем, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, то слід позов задовольнити. Верховний Суд із наведеними аргументами скаржника не погоджується та вважає касаційну скаргу необґрунтованою.
5.2. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
5.3. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: (1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; (2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; (3) жорстоко поводяться з дитиною; (4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; (5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; (6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
5.4. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який зумовлює серйозні юридичні наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Тому суд може у виняткових випадках (за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, із урахуванням її характеру, особистостей батька та матері, а також інших обставин) відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення останніх допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і є вина у їхніх діях (див. mutatis mutandis постанови Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19).
5.5. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що скаржник не надав беззаперечних доказів умисного ухилення відповідачки від виконання її батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей. Суди врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідачку, який скаржник бажає до неї застосувати з метою, яка вочевидь не буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. Оцінюючи висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, суди вказали, що вона виявляла зацікавленість у дітях і їхній подальшій долі, стверджувала, що не готова втратити можливість спілкуватися з ними. 
5.6. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24.
5.6.1. У тій постанові Верховний Суд сформулював близькі за змістом висновки щодо застосування приписів статті 164 СК України до тих, які наведені вище. Однак із урахуванням встановлених судами обставин справи, з огляду на гарантії права на повагу до сімейного життя та необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини вважав, що слід позбавити батька батьківських прав.
За обставинами тієї справи біологічний батько добровільно пішов з життя його дитини, не спілкувався з нею, не виявляв інтересу до неї та її внутрішнього світу, не сприяв створенню умов для отримання освіти протягом близько п`яти років; тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків батька з донькою; він послідовно заявляв про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини, а він не має наміру брати участь у її вихованні, вона адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері та почувається там комфортно. Інакше кажучи, суди врахували свідоме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки, оскільки він не займався і не має наміру займатися її вихованням, утриманням і розвитком.
5.6.2. Тоді як у справі № 127/9842/25 суди попередніх інстанцій встановили інші обставини, за яких, застосувавши ті самі приписи СК України, сформулювали протилежний висновок щодо суті спору. Зокрема, взяли до уваги, що відповідачка виявляла зацікавленість у дітях і їхній подальшій долі, заявила, що не готова втратити можливість спілкуватися з ними. Відсутність заперечень відповідачки проти позбавлення її батьківських прав є наслідком життєвих обставин і не підтверджує свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. 
5.7. Аргумент касаційної скарги про зловживання відповідачкою алкоголем є безпідставними, оскільки, як вірно заначили суди попередніх інстанцій, підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 4 частини першої статті 164 СК України є хронічний алкоголізм, а не лише вказане зловживання. Доказів диспансерного обліку відповідачки у медичних закладах з приводу хронічного алкоголізму або наркоманії у судів не було.
5.8. Суди правильно зазначили, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і є вина у їхніх діях. Тому попередили відповідачку про необхідність зміни ставлення до виховання дітей і поклали на орган опіки та піклування контроль за виконання відповідачкою батьківських обов`язків.
5.9. З огляду на викладене, беручи до уваги усталену практику застосування Верховним Судом норм СК України щодо позбавлення батьківських прав, суди першої й апеляційної інстанцій правильно виснували, що немає передбачених законом підстав для задоволення позову скаржника та позбавлення відповідачки батьківських прав.
5.10. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
5.11. Як зазначено вище, Верховний Суд уже викладав у постановах висновки щодо застосування норм матеріального права стосовно позбавлення батьківських прав того із батьків, хто ухиляється від виконання обов`язків з виховання дитини. Апеляційний суд правильно переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до таких висновків. Тому касаційну скаргу скаржника слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Люблінська Вікторія Миколаївна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про позбавлення батьківських прав.
2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко