ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 260/6923/24
адміністративне провадження № К/990/41031/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №260/6923/24
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 ,
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Міністерства оборони України
на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року (постановлену у складі колегії: судді-доповідача Глушка І.В., суддів Затолочного В.С. та Судової-Хомюк Н.М.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та обставин у справі

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 , в якому просили:

- визнати протиправними та скасувати протокольне рішення від 30 серпня 2024 року №16/в засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум і протокольне рішення від 20 вересня 2024 року №20/зм засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , що полягають у невиправдано тривалому оформленні документів для отримання позивачами коштів;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 кошти відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975) шляхом стягнення на користь ОСОБА_2 620250,00 грн та на користь ОСОБА_3 620250,00 грн.

17 лютого 2025 року до суду надійшла заява представника позивачів про зміну предмету позову.

У вказаній заяві представник позивачів просила розглядати позовні вимоги в такій редакції:

- визнати протиправними та скасувати протокольне рішення від 30 серпня 2024 року №16/в засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та протокольне рішення від 20 вересня 2024 року №20/зм засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; 

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , що полягають у невиправдано тривалому оформленні документів для отримання позивачами коштів;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити/прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975 і направити його разом з відповідними документами в ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 видати наказ про виплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 620250,00 грн ОСОБА_2 та 620250,00 грн ОСОБА_3 та стягнути і виплатити на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в розмірі 620250,00 грн ОСОБА_2 та 620250,00 грн ОСОБА_3 шляхом її перерахування на банківські рахунки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 або через касу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 23 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 серпня 2024 №16/в, в частині відмови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 вересня 2024 року №20/зм в частині що стосується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі по 620250,00 грн кожній, відповідно до Порядку №975 та надіслати зазначене рішення разом з документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 видати наказ про виплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у розмірі по 620250,00 грн кожній та виплатити їм одноразову грошову допомогу у вказаному розмірі.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк Міністерство оборони України не усунуло недолік апеляційної скарги щодо сплати судового збору, що став підставою для залишення її без руху.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та процесуальні дії у справі

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції, Міністерство оборони України звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) та порушив положення пункту 1 частини четвертої статті 169, пункту 1 частини п`ятої статті 296, частини другої статті 298 КАС України.

Обґрунтовуючи неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права скаржник вказує на необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з несплатою судового збору у розмірі 14886,00 грн, тобто як за вимогу майнового характеру.

Так, скаржник вважає, що позовні вимоги, які заявлені в позовній заяві (визнання протиправними рішень про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити дії), є вимогами немайнового характеру. В той же час вимога про зобов`язання вчинити дії (прийняти рішення про виплату допомоги) є похідною від основної вимоги (протиправність дій і рішень), і, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, судовий збір за цю вимогу не повинен сплачуватися.

Скаржник зауважує, що при поданні апеляційної скарги ним був сплачений судовий збір у розмірі 5153,28 грн, якого, на його думку, враховуючи три позовних вимоги немайнового характеру, достатньо для прийняття апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження.

Скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 квітня 2023 року у справі №640/19270/21, від 31 жовтня 2023 року у справі №560/1037/23, від 25 червня 2025 року у справі №400/7965/24, які, на його думку, не були враховані апеляційним судом, що призвело до помилкового визначення апеляційної скарги майнового характеру.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить Верховний Суд скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі №260/6923/24.

Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Міністерства оборони України через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі - ЄСІКС) «Електронний суд» 29 жовтня 2025 року о 20:59, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет адвоката Бухтоярової Оксани Василівни через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 29 жовтня 2025 року о 21:00, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет ІНФОРМАЦІЯ_1 через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 29 жовтня 2025 року о 21:00, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет ІНФОРМАЦІЯ_2 через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 29 жовтня 2025 року о 21:00, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

Копію ухвали вручено ОСОБА_4 04 листопада 2025 року за її поштовою адресою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за номером R067029459760.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року закінчено підготовчі дії і призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 29 січня 2026 року.

Інших клопотань учасниками справи заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

11 листопада 2025 року адвокат Бухтоярова О.В. звернулася з відзивом на касаційну скаргу.

На думку представника позивачів, касаційна скарга Міністерства оборони України є необґрунтованою, а ухвала апеляційної інстанції про повернення скарги через недоплату судового збору є законною та відповідає характеру спірних правовідносин.

Так предметом спору є саме отримання грошових коштів (одноразової грошової допомоги), що визначає позов як майновий. Ціна позову чітко визначена в розмірі 1240500,00 грн.

Кінцева редакція позовних вимог та рішення суду першої інстанції прямо передбачають стягнення та виплату конкретних сум, а саме по 620250,00 грн на користь кожної з позивачок ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

Таким чином, за подання апеляційної скарги Міністерство оборони України мало сплатити судовий збір як за вимогу майнового характеру - у розмірі 14886,00 грн, чого зроблено не було.

На переконання адвоката Бухтоярової О.В., посилання Міністерства оборони України на висновки Верховного Суду є помилковим, оскільки правовідносини у вказаних справах суттєво відрізняються від цієї справи:

У справі №640/19270/21 правовідносини стосувалися виключно немайнових вимог щодо скасування приписів Міністерства культури, де питання виплати коштів взагалі не заявлялося.

У справі №560/1037/23 правовідносини стосувалися зобов`язання перерахувати щомісячну доплату до пенсії (2000,00 грн), що за своєю суттю є немайновою вимогою у сфері соціального захисту.

Водночас у справі №400/7965/24 правовідносини хоча й стосувалися виплати допомоги, проте на момент апеляційного оскарження суд зосередився на правомірності дій щодо розподілу часток, а не на прямому стягненні, що відрізняє її від поточної справи, у якій вимоги сформульовані як стягнення конкретних сум.

Таким чином, оскільки Міністерством оборони України не усунуло недоліки апеляційної скарги щодо сплати судового збору в передбаченому законом розмірі, апеляційний суд, на її думку, обґрунтовано повернув апеляційну скаргу.

В прохальній частині відзиву адвокат Бухтоярова О.В. просить Верховний Суд касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Обставини у справі

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням судом першої інстанції Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, додавши до неї також платіжне доручення про сплату судового збору від 16 липня 2025 №220/13/402 у розмірі 5153,28 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що предметом розгляду у межах цієї справи є позов, поданий фізичними особами в 2024 році, який містить вимоги майнового характеру, у зв`язку із чим за подання апеляційної скарги в цьому випадку належить сплатити судовий збір в розмірі 14886,00 грн.

Вказана апеляційна скарга не відповідала вимогам, встановленим статтею 296 КАС України, оскільки судовий збір за її подання було сплачено не в повному обсязі, у зв`язку із чим суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду ухвалою від 03 вересня 2025 року залишив її без руху та надав скаржнику п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали суду для усунення виявленого недоліку шляхом надання документу про сплату судового збору в розмірі 9732,72 грн.

Копію зазначеної ухвали скаржник отримав 04 вересня 2025 року о 01:07 в електронному кабінеті користувача підсистеми ЄСІКС «Електронний суд».

Останнім днем строку на усунення недоліків апеляційної скарги було 09 вересня 2025 року.

04 та 05 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 03 вересня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху Міністерством оборони України було подано дві однакові за змістом заяви про усунення недоліків апеляційної скарги. Міністерство оборони України наголошувало, що судовий збір судом розраховано з помилкою, оскільки заявлені позивачами позовні вимоги, мають характер вимог немайнового характеру.

У зв`язку з тим, що в установлений судом строк недолік апеляційної скарги апелянтом не був усунутий шляхом надіслання до Восьмого апеляційного адміністративного суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 9732,72 грн, який Міністерству оборони України було необхідно доплатити, суд апеляційної інстанції ухвалою від 22 вересня 2025 року на підставі частини другої статті 298 КАС України повернув Міністерству оборони України його апеляційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі №260/6923/24 за вищевказаним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року не відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення.

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд справи є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (частина третя статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги встановлені статтею 296 КАС України.

Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додаються:

1) документ про сплату судового збору;

2) копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи;

3) копії доданих до апеляційної скарги письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи, відповідно до кількості учасників справи;

4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.

Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За змістом частин першої, другої статті 132 КАС України судовий збір входить до складу судових витрат, а його розмір та порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.

Відповідно до статті 1 Закону №3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Таким чином, судовий збір (Court fees) - це обов`язковий грошовий платіж на користь суду за розгляд справи в суді або за окремі процесуальні дії, вчинені судом. Метою запровадження судового збору є, зокрема, встановлення законодавчого обмежувального заходу для регулювання доступу до суду, а також захист суду від перенавантаження у зв`язку із поданням необґрунтованих або безпідставних позовів та апеляційних і касаційних скарг.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону №3674-VI.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, ненадання скаржником документа про сплату судового збору є підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а у разі не усунення такого недоліку, така скарга повертаються особі, яка її подала.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 296 КАС України, оскільки судовий збір сплачено у меншому розмірі (5153,28 грн) ніж визначено Законом №3674-VI та встановлено скаржнику п`ятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору у розмірі 9732,72 грн.

Ухвалюючи вказане судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що предметом розгляду у межах цієї справи є позов, поданий фізичними особами в 2024 році, який містить вимоги майнового характеру, у зв`язку із чим за подання апеляційної скарги в цьому випадку належить сплатити судовий збір в розмірі 14886,00 грн.

Водночас ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року апеляційну скаргу відповідача на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі №260/6923/24 повернуто скаржнику у зв`язку з тим, що недоліки апеляційної скарги, визначені в ухвалі Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року, у встановлений судом строк не були усунуті Міністерством оборони України.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду не погоджується та вважає за необхідне вказати таке.

Спір у цій справі виник у сфері соціального захисту та стосується реалізації гарантованого державою права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а не вирішення приватноправового майнового спору між рівними суб`єктами. Судовий контроль у таких правовідносинах спрямований насамперед на перевірку законності рішень суб`єкта владних повноважень та забезпечення ефективного доступу особи до соціальної гарантії.

Згідно з приписами підпункту 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір встановлюється у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Залишаючи без руху подану відповідачем апеляційну скаргу та обраховуючи судовий збір, суд апеляційної інстанції виходив з розміру судового збору, який підлягав сплаті за подання позову майнового характеру до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, оскільки у позовній заяві заявлено вимоги не лише майнового характеру (щодо стягнення конкретних сум), а й вимоги немайнового характеру (щодо визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії).

Визначаючи кількість позовних вимог немайнового характеру, що підлягають врахуванню для цілей обчислення судового збору, колегія суддів виходить не з формального переліку заявлених способів захисту, а з їх функціонального взаємозв`язку та предмета апеляційного оскарження. У межах цієї справи апеляційна скарга подана щодо частини рішення суду першої інстанції, яка стосується саме немайнових вимог.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано пункт 23 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 серпня 2024 №16/в, в частині відмови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги; визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 вересня 2024 року №20/зм в частині що стосується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі по 620250,00 грн кожній, відповідно до Порядку №975 та надіслати зазначене рішення разом з документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 видати наказ про виплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у розмірі по 620250,00 грн кожній та виплатити їм одноразову грошову допомогу у вказаному розмірі. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Оцінюючи зміст задоволених позовних вимог в контексті правильного розрахунку розміру судового збору, колегія суддів вважає за необхідне застосувати висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №640/21330/18, у якому зазначено, що системний аналіз частини першої статті 6 Закону №3674-VI та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржує Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі №260/6923/24 тільки в частині задоволення позову, тобто щодо трьох позовних вимог немайнового характеру, оскільки вимоги про визнання протиправними та скасування пункту 23 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 серпня 2024 №16/в, а також визнання протиправними та скасування пункту 5 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 вересня 2024 року №20/зм є передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права позивачів, а саме зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі по 620250,00 грн кожній, відповідно до Порядку №975 та надіслати зазначене рішення разом з документами до ІНФОРМАЦІЯ_2 , є, на думку колегії суддів, двома немайновими вимогами. Водночас оскаржувана Міністерством оборони України вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 видати наказ про виплату ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у розмірі по 620250,00 грн кожній та виплатити їм одноразову грошову допомогу у вказаному розмірі, є третьою самостійною вимогою.

Варто наголосити, що позовні вимоги про визнання протиправним, скасування рішення про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а також зобов`язання суб`єкта владних повноважень (в нашому випадку Міністерства оборони України) прийняти рішення про нарахування та виплату такої допомоги є вимогою немайнового характеру.

Колегія суддів додатково звертає увагу, що вимога про зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги за своєю правовою природою є процедурною та спрямованою на відновлення порушеного порядку реалізації соціального права, а не на безпосереднє примусове стягнення грошових коштів. Наслідком задоволення такої вимоги є виникнення у суб`єкта владних повноважень обов`язку ухвалити індивідуальний адміністративний акт.

Такий висновок ґрунтується на тому, що предметом оскарження є правомірність акта індивідуальної дії, а не безпосереднє стягнення грошових коштів. Відповідно, судовий збір за подання такої заяви (та подальших скарг у справі) має розраховуватися за ставками, встановленими для позовних вимог немайнового характеру. Юридична природа такого спору полягає у захисті права на належне врядування та законність процедури, що виключає можливість визначення ціни позову в розумінні КАС України.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25 червня 2025 року у справі №400/7965/24.

У межах таких соціальних правовідносин застосування підходів до визначення судового збору, характерних для майнових спорів призведе до фактичного ускладнення доступу до правосуддя у справах щодо соціального захисту, що суперечить принципу пропорційності та завданням адміністративного судочинства.

Сам по собі факт того, що реалізація судового рішення у майбутньому може призвести до виплати грошових коштів, не є достатньою підставою для віднесення відповідної позовної вимоги до майнових. Визначальним є предмет судового контролю та характер порушеного права. Інший підхід призводив би до формального розширення категорії майнових спорів та створення непропорційних процесуальних бар`єрів для доступу до суду у соціальних спорах.

Згідно із частиною третьою, четвертою статті 6 Закону №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Так, згідно з підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №3674-VI (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом - листопад 2024 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до вимог статті 4 Закону №3674-VI (в редакції чинній на час подання позову) за подання до адміністративного суду позову, зокрема, немайнового характеру фізичній особі необхідно було сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028,00 грн.

У зв`язку із початком функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІКС, а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону №3674-VI було доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що скаргу подано Міністерством оборони України до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку, тобто через підсистему ЄСІКС «Електронний суд».

З урахуванням вимог вищезазначених положень Закону №3674-VI та КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що розмір ставки судового збору, за подання до апеляційного суду скарги на рішення суду в частині оскарження задоволених вимог немайнового характеру, у даному випадку, становить 4360,32 грн (3028,00 грн х 0,4 х 3 х 150% х 0,8), а не 14886,00 грн, як помилково розрахував суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, доводи, наведені відповідачем щодо неправильного визначення судом апеляційної інстанцій розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, є обґрунтованим.

Вищевказані висновки щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у певній частині задоволених/відмовлених у задоволенні вимог узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 05 лютого 2019 року у справі №815/3649/17, від 19 березня 2019 року у справі №820/2538/18, від 03 лютого 2021 року у справі №640/11675/19, від 22 лютого 2023 року у справі №440/10617/21.

У зв`язку з вищевикладеним, Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідача з посиланням на пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Тому, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, частини четвертої статті 6 Закону №3674-VI та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до безпідставного повернення апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції у цій справі, а тому ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі

За таких обставин ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року підлягає скасуванню, а справа №260/6923/24 направленню до суду апеляційного суду для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 у справі №260/6923/24 скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа