УХВАЛА

09 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/697/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
розглядаючи касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 (у складі колегії суддів: Н.М. Принцевська (головуючий), К.В. Богатир, Г.І. Діброва)
та рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 (суддя Н.В. Рога)
за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: 
1. Міністерства охорони здоров`я України
2. Міністерства культури та стратегічних комунікацій України
3. Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації
до: 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв-Ін"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний заклад "Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України"
про визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення безпідставно набутого майна

ВСТАНОВИВ:
16.03.2021 заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - Прокурор, Скаржник) звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Драйв-Ін" (далі - ТОВ " Драйв-Ін", Відповідач-1) і Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі - РВ ФДМУ, Відповідач-2) про:
- визнання недійсним укладеного 26.12.2018 між РВ ФДМУ та ТОВ "Драйв-Ін" договору купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом викупу 49/100 частин нежитлової будівлі загальною площею 350 кв. м, розташованої за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 85/5 (далі - Договір);
- зобов`язання ТОВ "Драйв-Ін" повернути до державної власності на користь Міністерства охорони здоров`я України зазначене нерухоме майно вартістю 8 799 000 грн.
Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на статті 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, положення Законів України "Про приватизацію державного і комунального майна" та "Про охорону культурної спадщини" обґрунтовані тим, що державне нерухоме майно - об`єкт приватизації - вибуло з державної власності всупереч законодавчо встановленій забороні на відчуження (зокрема і шляхом приватизації) об`єктів культурної спадщини, які є пам`ятками та не можуть бути приватизовані.
Справа розглядалася судами неодноразово. 
Так рішенням Господарського суду Одеської області від 25.08.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.02.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Суди попередніх інстанцій установили, що з огляду на заборону відчуження та приватизації об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками та не можуть бути приватизовані в силу приписів Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" і Закону України "Про охорону культурної спадщини", вибуття без погодження відповідних органів охорони культурної спадщини (Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації) з державної власності спірного нерухомого майна відбулося всупереч нормам чинного законодавства. Тому такий договір підлягає визнанню недійсним з підстав його невідповідності положенням законодавства згідно зі статтями 203, 215 Цивільного кодексу України.
Водночас, оскільки відповідачами у справі було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суди дійшли висновку про відмову в задоволені позовних вимог з підстав пропуску Прокурором встановленого законом строку позовної давності.
Постановою Верховного Суду від 25.06.2024 частково задоволено касаційну скаргу Прокурора, вищевказані судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
При цьому суд касаційної інстанції з посиланням на усталену судову практику вказав, що у разі вчинення правочину з відчуження пам`ятки культурної спадщини попри законодавчу заборону, такий правочин в силу статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.
З урахуванням встановлення відповідних обставин, в тому числі щодо заяви про застосування позовної давності, Верховний Суд також звернув увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.
За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
В своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що Прокурор, посилаючись на законодавчу заборону приватизації спірного об`єкта, повинен був звернутися тільки з негаторною позовною вимогою про усунення перешкод у користуванні державою спірним майном шляхом його витребування у незаконного володільця.
За висновками місцевого господарського суду, якщо питання неправомірності правочинів презюмується законом, то такі правочини є нікчемними, і слід заявляти негаторні вимоги тільки про застосування наслідків їх нікчемності. Разом з тим, у разі задоволення позовної вимоги про витребування такого майна з чужого незаконного володіння, суд витребує таке майно на користь Позивача, а не зобов`язує Відповідача повернути це майно власникові.
Суд зазначив, що в такому випадку Прокурором заявлено в одному позові як віндикаційну, так і негаторну вимоги. Водночас задоволення позовної вимоги про визнання недійсним правочину не є ефективним способом захисту ще й тому, що не здатне призвести до реального відновлення порушених прав та інтересів держави без додаткового звернення до суду з новим позовом (позовами).
Підсумовуючи все зазначене місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Прокурора з огляду на обрання ним неналежного та неефективного способу захисту інтересів держави.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025, при цьому в іншій частині його залишено без змін.
Зокрема суд апеляційної інстанції виснував, що з огляду на нікчемність Договору та на норми чинного законодавства України, висновки суду першої інстанції про неправильно обраний спосіб захисту у вигляді зобов`язання повернути нерухоме майно є передчасними та безпідставними. У свою чергу заявлену Прокурором вимогу про зобов`язання ТОВ "Драйв-Ін" повернути до державної власності на користь Міністерства охорони здоров`я України нерухоме майно, з огляду на нікчемність Договору, слід розглядати як належний і правомірний спосіб захисту порушеного права.
Водночас апеляційний суд виснував, що строк позовної давності для звернення з позовом про відмову в затвердженні протоколу аукціону, визнання недійсними результатів приватизації об`єкта малої приватизації або договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації становить три місяці, тому у задоволенні позову Прокурора у цій справі необхідно відмовити саме з такої підстави.
Прокурор не погодився з такими судовими рішеннями та скористався правом їх касаційного оскарження.
Касаційне провадження у справі відкрито 22.01.2026 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
У касаційній скарзі Прокурор просить Суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання повернути спірне нерухоме майно та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в цій частині.
Під час розгляду касаційної скарги Прокурора встановлено, що 30.07.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу про передачу на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 за позовом прокурора до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору, скасування рішення та повернення майна.
Передаючи справу № 922/1414/20 на розгляд палати, колегія суддів виходила, зокрема, з того, що наразі існує чисельна судова практика суддів судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за позовами прокурора про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного орендарями цього майна у процесі приватизації та повернення цього майна до державної та/або комунальної власності. Колегія суддів при цьому зазначила, що Верховним Судом здебільшого підтримується позиція про те, що до позовів прокурора, поданих до суду після 07.03.2018, щодо договорів, укладених до 07.03.2018, підлягає застосуванню загальна, а не спеціальна позовна давність, передбачена частиною другою статті 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", незалежно від дня, визначеного початком перебігу позовної давності. 
Обґрунтовуючи підстави для передачі на розгляд палати, колегія суддів у справі № 922/1414/20 також зазначила, що не погоджується з такою позицією та вважає, що до позовів прокурора про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених у процесі його приватизації до 07.03.2018, які подані до суду після 07.03.2018 та перебіг позовної давності за якими розпочався (за встановленими судами обставинами) після 07.03.2018, не можна застосовувати загальну позовну давність, а підлягає застосуванню скорочена позовна давність у три місяці, передбачена частиною другою статті 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна". При цьому колегія суддів виснувала, що інакше застосування приписів законодавства призводить до висновку, що прокурор може вимагати застосування у спірних правовідносинах загальної позовної давності, а не спеціальної, у будь-який час.
Водночас колегія суддів в ухвалі від 30.07.2025 у справі № 922/1414/20 звернула увагу на існування значної кількості господарських спорів з аналогічно сформованими позовними вимогами у провадженні господарських судів різних інстанцій та можливе їх виникнення в майбутньому, тому зазначила, що судове рішення судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду необхідне також і для подальшого розвитку права та забезпечення єдності судової практики.
У свою чергу про наявність якісного критерію свідчить відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
Ухвалою суддів у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2025 справу № 922/1414/20 прийнято до розгляду.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Ураховуючи наведене, а також задля забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження за касаційною скаргою Прокурора на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 у справі № 916/697/21 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Внаслідок зупинення касаційного провадження у цій справі судове засідання Верховного Суду, призначене на 11.02.2026, не відбудеться.
Керуючись статтями 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 916/697/21 до закінчення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко