УХВАЛА

30 січня 2026 року
м. Київ

справа № 683/1705/25
провадження № 61-1078ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Вонсовичем Михайлом Михайловичем, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
09 червня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення 88 424,51 грн майнової шкоди та 25 000,00 грн моральної шкоди.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 88 424,51 грн майнової шкоди та 5 000,00 грн моральної шкоди. 
22 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі 
№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
У цій справі ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що справа оскаржується до Верховного Суду згідно підпункту а) в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, зокрема, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.
Вважає, що суди, задовольняючи позовні вимоги, не встановили причетність ОСОБА_1 до пошкодження належного їй автомобіля SkodaSuperb 2.0 TDiCombi, д.н.з. НОМЕР_1 . Суд притягнув відповідача до матеріальної відповідальності на основі припущень і свідчень свідків, які прямо зацікавлені в доведенні позиції позивача, натомість не врахував, що одразу після прибуття поліції було складено протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію 20 січня 2025 року о 3 год.16 хв. інспектором СРПП ВП №1 ХРУП лейтенантом поліції Вольським М. Й., під час складання якого ОСОБА_2 підтвердила, що нікого не бачила, і не знає, хто вчинив пошкодження авто, також вказала про відсутність свідків, які бачили цю подію. Позивач і свідки не пояснили, яким чином ОСОБА_1 могла залишити вдома малолітню дитину, якій на день настання події було всього 1 рік і 9 місяців, і серед ночі прийти в двір, де проживає ОСОБА_2 , а це відстань близько 3 км і пошкодити її автомобіль. До отримання позовної заяви відповідач навіть не знала адреси проживання позивачки. Також судом не встановлено, яким чином позивачка і свідки могли розгледіти ОСОБА_1 в темряві, так як подія відбулася взимку, в час з 01 год. 30 хв. до 2 год. 30 хв., який припадає на комендантську годину, і в місті відключається все вуличне освітлення. Незаконні рішення судів, які прийняті на підставі припущень позивача і свідків, які з нею спільно проживають і є заінтересованими особами, призвело до стягнення з відповідача коштів за шкоду, яку вона не робила і яку тепер повинна відшкодувати за рахунок соціальних виплат на дитину та аліментів на дитину, які сплачує один із свідків ОСОБА_3 .Інших доходів відповідач немає, тому виконання незаконного рішення суду покладе на неї надмірний матеріальний тягар.
Разом з тим заявник належним чином не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне та виняткове значення його касаційної скарги, а що справа становить значний суспільний інтерес у касаційній скарзі мотиви відсутні. Відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи, а посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі № 683/1705/25. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима 

П. І. Пархоменко