УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року
м. Київ
справа № 317/2862/19
провадження № 51-4710 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року про повернення апеляційної скарги, 
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження та даних опублікованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР), вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. Також, задоволено цивільний позов ОСОБА_8 , ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 350 000 грн. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
Суддя Запорізького апеляційного суду ухвалою від 03 листопада 2025 року, керуючись п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повернув апеляційну скаргу ОСОБА_5 .

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Статтею 393 КПК визначено коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, зокрема апеляційну скаргу мають право подати: обвинувачений, його законний представник, захисник; прокурор; потерпілий, його законний представник чи представник; цивільний позивач, його представник або законний представник; цивільний відповідач або його представник; представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію; викривач - у частині, що стосується його інтересів під час вирішення питання виплати йому винагороди як викривачу; інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як убачається із матеріалів за касаційною скаргою, апеляційний суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку щодо повернення апеляційної скарги, зазначивши, що ОСОБА_5 не відноситься до визначеного законом кола осіб, наділених правом на апеляційне оскарження вироку місцевого суду. 
Так, обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що звертаючись з апеляційною скаргою на вирок суду ОСОБА_5 визначив свій статус як потерпілий. Разом із тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до обвинувального акта та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 не визнавався потерпілим у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , був допитаний судом першої інстанції лише в якості свідка у справі, а тому з огляду на положення ст. 393 КПК він не наділений правом апеляційного оскарження. 
Крім того, як слушно зазначив апеляційний суд, оскаржуваним вироком суду не вирішувалося питання про права, свободи чи інтереси ОСОБА_5 і вказаний вирок не стосується його інтересів. Відтак, цей суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 в розумінні п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК не є іншою особою, яка має право подати апеляційну скаргу та відповідно до ч. 1 ст. 393 КПК не відноситься до тих осіб, яким законом надано право на апеляційне оскарження вироку місцевого суду.
Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Отже, суд апеляційної інстанції, повернувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 19 вересня 2025 року, дотримався вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК.
Постановлена ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам статей 370, 399 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався під час її постановлення.
Колегія суддів зауважує, що ст. 55 КПК визначено процесуальний порядок набуття особою процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 2 вказаної статті права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. За змістом ч. 3 цієї статті потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. 
Разом з тим, у касаційній скарзі відсутні будь-які посилання на визначені ст. 55 КПК обставини, а доводи про те, що відповідно до обвинувального акта внаслідок ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та, відповідно до п. 17 розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування 14 травня 2019 року, був допитаний як потерпілий, а отже набув процесуального статусу потерпілого, не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.
Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, копії оскаржуваного судового рішення та опублікованого в ЄДРСР вироку місцевого суду вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року про повернення апеляційної скарги.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3