УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року
м. Київ
справа № 756/16097/19 
провадження № 61-313ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Оболонського районного суду від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року
у справі за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедов Каміль Асіфович, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови державного виконавця,
постановив ухвалу про таке:
1. 26 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови державного виконавця.
2. Скарга мотивована таким:
-  ОСОБА_2 є стягувачем за виконавчим листом № 756/16097/19, виданим 13 травня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва, щодо зобов`язання ОСОБА_1 надати їй доступ до кімнати площею 10,7 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 ;
- 18 грудня 2024 року ОСОБА_2 , випадково дізналася про постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова К. А. про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2024 року, яку вона не отримувала;
- вважає, що державний виконавець не вчинив жодних дій для реалізації заходів примусового виконання рішення суду;
- наголосила, що оскаржувану постанову їй не було надіслано, що призвело до пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на оскарження.
3. У зв`язку із чим ОСОБА_2 просила суд:
- визнати незаконними дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова К. А. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1;
- скасувати постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова К. А. про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2024 року.
4. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року поновлено стягувачу строк оскарження постанови державного виконавця, скаргу задоволено, скасовано постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мамедова К. А. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 21 травня 2024 року.
5. Ухвала суду першої інстанції мотивована таким:
- постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена державним виконавцем без фактичної перевірки виконання рішення суду;
- також до державного виконавця не зверталася стягувач із заявою про його фактичне виконання;
- постанову про закінчення виконавчого провадження винесено виключно на підставі заяви боржника, до якої було долучено копію заяви стягувача, подану у межах іншої справи;
- разом з тим, стягувач не надавала державному виконавцю відповідних підтверджень та заперечує факт виконання рішення суду.
6. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 16 червня 2025 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду і прийняти нову, якою відмовити у задоволенні скарги.
7. Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
8. Суд апеляційної інстанції зазначив, що переважна більшість доводів апеляційної скарги фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції.
Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
9. 07 січня 2026 року представник  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року.

10. Касаційна скарга мотивована таким:
-  ОСОБА_2 із грубим порушенням і строками подала безпідставну скаргу;
- в матеріалах справи є заяви ОСОБА_1 , де він, на відміну від ОСОБА_2 не намагався затягнути справу, а робив усе, щоб вирішити по суті;
- за весь час виконання виконавчого провадження ОСОБА_2 жодного разу не звернулася до виконавчої служби з метою прискорення справи, що підтверджує, що дана справа створена лише для того, щоб нашкодити ОСОБА_1 і вигнати спільного сина ОСОБА_3 з його кімнати;
- суд першої інстанції створив незвичайний прецедент, так як, скасовуючи постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження, хоче виселити ту людину, яка там не живе, і вселити ту людину, яка там вже проживає, що навіть підтверджено клопотанням, яке сама подала ОСОБА_2 ;
- суд не врахував, що ОСОБА_2 може мати свої корисливі мотиви і тому не подала ніякої заяви щодо виконання виконавчого провадження, аби максимально затягнути дану справу і зробити все, щоб нашкодити.
11. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої та шостої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
12. Вказаними нормами ЦПК (див. пункт 11) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
13. Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження є наступне.
14. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447- 1 ЦПК).
15. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК).
16. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - «Закон про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
17. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 «Закону про виконавче провадження»).
18. Підстави для закінчення виконавчого провадження закріплені в статті 39 «Закону про виконавче провадження».
19. У цій справі суди встановили, що: 

- постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена державним виконавцем без фактичної перевірки виконання рішення суду; 
- стягувач не зверталась до державного виконавця із заявою про його фактичне виконання;
- постанову про закінчення виконавчого провадження винесено виключно на підставі заяви боржника, до якої було долучено копію заяви стягувача, подану у межах іншої справи;
- стягувач не надавала державному виконавцю відповідних підтверджень та заперечує факт виконання рішення суду. 
20. Також, поновлюючи строк звернення із скаргою, суд першої інстанції навів достатні мотиви для цього і врахував те, що стягувач оскаржувану постанову не отримувала.
21. Твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 не зверталася до виконавчої служби із заявою про виконання судового рішення навмисно, не дає підстав державному виконавцю виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.
22. Верховний Суд вважає правильними висновки судів про те, що предметом дослідження в даній справі є питання виконання державним виконавцем даного рішення, державний виконавець перед прийняттям оскарженої постанови був зобов`язаний пересвідчитися, що боржник виконав відповідне зобов`язання відповідно до резолютивної частини рішення суду, наведеної у виконавчому листі.
23. Відтак суди, не встановивши підстав для закінчення виконавчого провадження, передбачених статтею 39 «Закону про виконавче провадження», обґрунтовано скасували постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки докази того, що державний виконавець пересвідчився у повноті виконання рішення, відсутні.
24. Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.
25. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з такими висновками судів, проте вони не спростовують правильність застосування судами норм процесуального права.
26. Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, що правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись статтями 258-261, 392, 394 ЦПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду від 02 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 756/16097/19.
2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: П. І. Пархоменко
Д. А. Гудима 
Є. В. Краснощоков