ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/28813/24
адміністративне провадження № К/990/24759/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Гончарової І.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП-ТЕКС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 (суддя - Бондар М.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 (головуючий суддя - Чередниченко В.Є., судді: Іванов С.М., Шальєва В.А.) у справі №160/28813/24.

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОП-ТЕКС» (далі - ТОВ «ТОП-ТЕКС») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві) від 10.07.2024 № 00706770701, № 00706760701, № 00706780701.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025, позов задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2025, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування своїх доводів ГУ ДПС у м. Києві посилається на порушення судами норм матеріального, а саме: пункту 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 192.1 статті 192, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, та норми процесуального права а саме: частини 3 статті 90, частини 3 статті 242, а також пункту 1,2 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Так, відповідач зазначає, що ТОВ «ТОП-ТЕКС» не підтверджено правомірність формування даних податкового обліку за оспорюваними господарськими операціями з огляду на порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, відсутність у них необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, недоліки представленої товарно-транспортної документації, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей від спірних постачальників та їх подальше використання в господарській діяльності.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ТОП-ТЕКС» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «ТОП-ТЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 19.04.2016 по 31.12.2023 та іншого законодавства за відповідний період.

За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено акт №58352/Ж5/26-15-07-01-06-20/40432475 від 03.06.2024, в якому, зокрема, відображено висновки про порушення позивачем:

пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 6, 7, 9.4 П(С)БО №16 «Витрати», частини першої статті 9, пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого: занижено податок на прибуток на загальну суму 21 289 390 грн. в т.ч. по періодам: за 2021 рік в сумі 2 710 857 грн., за 2023 рік в сумі 18 578 533 грн; занижено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 184 004 грн. в т.ч. по періодам: за 1 квартал 2022 року в сумі 184 004 грн;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 35 163 824 грн. в т.ч. за листопад 2021 року на суму 2 393 000 грн, за грудень 2021 року на суму 619 063 грн, за вересень 2023 року на суму 11 145 619 грн, за жовтень 2023 року на суму 6 669 809 грн, за грудень 2023 року на суму 14 336 336 грн.

Відповідний висновок відповідачем зроблено з огляду на те, що операції з придбання позивачем товарів (робіт, послуг) у ТОВ «БУРЕВІЙ УКРАЇНИ», ТОВ «АВАНГАРД ІНВЕСТ ІМПОРТ», ТОВ «БЕЙЛІ ПЛЮС», ТОВ «ХІММЕЛЬТЕК», ТОВ «ТІАНАКОМ», ТОВ «ЕКВІЛ-ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМТЕРА», ТОВ «МАКСГРАНТ», ТОВ «ВЕЙСЛТД», ТОВ «КЕТТЕЛЬХІМ», ТОВ «БУРЕВІЙ ТЕКСТИЛЬ», ТОВ «ТЕДІМПОРТ» протягом перевіряємого періоду не підтвердженні реально, оскільки до перевірки не надано жодних документів, що підтверджують якість та ідентифікацію товару, а саме: сертифікати відповідності товарів щодо підтвердження якості, всі необхідні висновки про відповідність технічних умов виробництва, зберігання, а також реєстрації обов`язкових підтверджуючих документів (реквізити товару ДСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника), ТТН та подорожніх листів, журнал обліку вантажів, що надійшли та інше, документів на передачу (списання) матеріалів у виробництво, надані до перевірки видаткові накладні містять дефектність та не мають юридичної сили первинних документів, та не можуть бути підставою для відображення господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку по взаємовідносинах з вказаними контрагентами-постачальниками. При проведенні аналізу діяльності підприємств встановлено, що операції вказаних підприємств з контрагентами - постачальниками та контрагентами-покупцями по ланцюгу постачання за весь період дослідження неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності.

На підставі вказаного акту перевірки, 10.07.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№00706770701, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 43 954 780,00 грн, з яких 35 163 824,00 грн сума збільшення податкового зобов`язання та 8 790 956,00 грн сума штрафних (фінансових) санкцій;

№00706780701, згідно з яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації №9138301333 від 26.07.2022 за І квартал 2022 року на суму 184 004 грн;

№00706760701, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток, який сплачують інші підприємства на 25 934 023,00 грн, з яких 21 289 390,00 грн сума збільшення податкового зобов`язання та 4 644 633,00 грн сума штрафних (фінансових) санкцій.

ТОВ «ТОП-ТЕКС», не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржило їх в порядку адміністративного оскарження, проте рішенням Державної податкової служби України № 29794/6/99-00-06-01-01-06 від 03.10.2024 залишено без змін податкові повідомлення рішення, а скаргу ТОВ «ТОП-ТЕКС» без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, виходив з того, що спірні господарські операції є реальними, фактично відбулися та безпосередньо пов`язані з власною господарською діяльністю позивача, тоді як висновки контролюючого органу щодо нереальності здійснення господарських операцій не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірним.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, позивачем (покупець) у письмовій формі укладено ряд договорів поставки з наступними контрагентами.

З ТОВ «БУРЕВІЙ УКРАЇНА» (постачальник) договір поставки товару (одягу) №18/0923 від 18.09.2023.

З ТОВ «АВАНГАРД ІНВЕСТ ІМПОРТ» (постачальник) договір поставки № 15/09-1 від 15.09.2023, а саме трикотажного полотна у вигляді стрічки, застібки, бафів, сумок, шнурів нейлонових, ґудзиків, стрічки вузької сатинової, стрічки вузька з синтетичних матеріалів, наборів для шиття …

З ТОВ БЕЙЛІ ПЛЮС (постачальник) договір поставки товару №01/09-23 від 01.09.2023 та додаткову угоду №1 від 21.12.2023 року до нього, а саме швейної фурнітури, пряжки металевої, змійки блискавки із зубчиками, ґудзиків пластикових, бігунків, тканини.

З ТОВ «ХІММЕЛЬТЕК» (постачальник) договір поставки товару № 110101 від 11.01.2022, а саме тканини вибивної двошарової, тканини вибивної 100% поліефіру, тканини пофарбованої сумішевої.

З ТОВ «ТЕДІМПОРТ» (постачальник) договір поставки товару №15/12-023-01 від 15.10.2023 та додаткову угоду №1 від 17.01.2024 до нього, а саме покривала, трикотажного полотна, рушників, сумок, серветок, килимів, люверсів, підошв для взуття, ременів, устілок для взуття, вішалок, вузьких тканин, пледів дорожніх, гудзиків, гумки текстильної, декоративних прикрас, етикеток для одягу, зразків тканин, застібок блискавка, застібок рами, текстильного матеріалу.

З ТОВ «ТІАНАКОМ» (постачальник) договір поставки товару № ТК-011101 від 01.11.2021, а саме тканини, текстильного матеріалу.

З ТОВ «ЕКВІЛ-ТРЕЙД» (постачальник) договір поставки товару №ЕТ161101 від 16.11.2021, а саме тканини, тканини пофарб. п/е 100% полотна пл. ш. 220-240, тканини пофарбованої атласного переплетення з синтетичних компл. ниток 150 см, тканини з синтетичних комплкесн. ниток з вм. 100% ниток з нейлону пофарб. в різні кольорах без покриття.

З ТОВ «ПРОМТЕРА» (постачальник) договір поставки товару №2310-1 від 23.10.2023, а саме ниток, трикотажного полотна у вигляді стрічки в бобінах, флізеліну в рулоні.

З ТОВ «БУРЕВІЙ ТЕКСТИЛЬ» (постачальник) договори поставки товару №09/23-1 від 01.09.2023, №334-Ф-23 від 29.11.2023, а саме рукавиць, светрів чоловічих.

З ТОВ «МАКСГРАНД» (постачальник) договір поставки товару (тканини) №18/10-23 від 18.10.2023 та додаткову угоду до нього.

З ТОВ «ВЕЙС-ЛТД» (постачальник) договір поставки товару (сумок) №23-32 від 02.10.2023.

З ТОВ «КЕТТЕЛЬХІМ» (постачальник) договір поставки товару (тканини вибивної, тканини пофарбованої 100% поліефіру, тканини пофарбованої 100% нейлон, тканини пофарбованої сумішевої) №160601 від 16.06.2023.

За результатами виконання умов цього договору його сторонами складені відповідні видаткові накладні, що не заперечується даними акта перевірки. Вищезазначеними постачальниками виписано ТОВ «ТОП-ТЕКС» за правилом першої події податкові накладні та направлено їх на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних.

Станом на 31.12.2023 за даними бухгалтерського обліку по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» рахувалася кредиторська заборгованість.

Транспортування товару здійснювалось з залученням транспортних засобів перевізника ТОВ «РИНГ-ТРАНС» та транспортного засобу позивача, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

На момент виконання зазначених договорів позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Судами також встановлено, що в користуванні та у власності позивача наявні транспортні засоби: автомобіль марки Renault, комерційний опис MASTER, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно з договором найму транспортного засобу від 20.06.2022, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №656; автомобіль вантажний марки MERCEDES-BENZ, модель ATEGO 816, випуску 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 згідно з договором найму (оренди) автомобіля від 30.06.2021 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синьовид І.О. та зареєстрованого в реєстрі за №386 ; автомобіль ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 .

Згідно штатного розпису, на підприємстві обліковуються посади водіїв в кількості 8 осіб.

Також з`ясовано, що у власності та в користуванні позивача перебувають склади (приміщення). Так на підставі Договору №16-2-21/136-і-21 від 01.10.2021 позивачу передані майнові права на нерухоме майно у вигляді права безоплатного строкового користування майном площею 1407,7 кв.м., та акту приймання передачі майнових прав на нерухоме майно та нерухомого майна від 01.10.2021 що є Додатком №1 до Договору №16-2-21/136-і-21 від 01.10.2021. На підставі Договору оренди №1/09-22 від 16.09.2022 позивач орендує частину складських приміщень в Київській області 170 кв.м., що зареєстрований в реєстрі за №2932. На підставі Договору №2-І-22 про використання нерухомого майна від 01.05.2022 та акту приймання передачі нежитлового приміщення в користування позивач використовує нежитлове приміщення 461,90 кв.м. в Івано-Франківській області. На підставі Договору оренди №1/06-21 від 30.06.2021 та акту приймання передачі нежитлового приміщення в оренду від 01.07.2021 позивач орендує частини нежитлового приміщення (швейний цех площею 383,2 кв.м. в Полтавській області).

ТОВ «ТОП-ТЕКС» проведено інвентаризацію активів та зобов`язань станом на 31.12.2023 на підставі Розпорядження №03-06/256 від 10.12.2023 та складено відповідні інвентаризаційні описи запасів від 08.01.2024; необоротних активів від 08.01.2024 (інші основні засоби); необоротних активів від 08.01.2024 (інші необоротні матеріальні активи (малоцінні необоротні активи); запасів від 08.01.2024 (на складі); товарно-матеріальних цінностей від 11.01.2024 (матеріали для виробництва); запасів від 08.01.2024 (на складі госптовари); грошових коштів від 08.01.2024.

Зареєстрованими основними видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 14.12. Виробництво робочого одягу (основний), 14.19. Виробництво іншого одягу й аксесуарів, 14.13. Виробництво іншого верхнього одягу. 14.14. Виробництво спіднього одягу (а.с.194-195 т.9).

Відповідно до штатного розпису, штат позивача налічує 152 особи, в тому числі в штаті позивача є технологи, швачки, закрійники, розкрійники та інші спеціалісти, задіяні у виготовленні текстильної продукції

Окрім того долучені до матеріалів справи первинні документи свідчать про виготовлення готової швейної продукції в межах господарської діяльності ТОВ «ТОП-ТЕКС» на виконання відповідних контрактів з іншими суб`єктами господарювання.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених робіт, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Доводи податкового органу щодо відсутності/дефектності товарно-транспортних накладних обґрунтовано відхилено судами, оскільки складання товарно-транспортної накладної не за встановленою формою чи з помилками може свідчити про порушення правил перевезення вантажу, а не про нездійснення господарської операції, оскільки Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлюють права та обов`язки, відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). 

До того ж, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому.

Щодо посилань відповідача на відсутність сертифікатів відповідності (якості), судами враховано, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Верховними Судом сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених вище норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, вказала наступне.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, контролюючий орган на порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо можливої протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, що встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішення судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновків про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу до Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 у справі №160/28813/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   І.А. Гончарова