ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 522/10387/22
провадження № 61-8741св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Швидка Марина Григорівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2024 року у складі судді Ковтун Ю. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Сєвєрової Є. С.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Швидкої М. Г., Савченко С. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними та їх скасування, визнання довіреностей недійсними. 
2. На обґрунтування позову зазначала, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г. було посвідчено наступні довіреності: від 16 липня 2012 року за №314, від 24 вересня 2012 року за №423, від 08 жовтня 2013 року за №607 і від 11 квітня 2014 року за №178. 
3. Вищезазначені довіреності були видані ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для представництва його інтересів в Україні на підставі передоручення за довіреністю від 10 червня 2012 року, виданою ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, та підписаною Олександром Івахненком , нотаріусом штату Іллінойс, округу Кук, 10 червня 2012 року, і, нібито, апостильованою Джессом Уайтом, Секретарем штату Іллінойс, м. Чикаго, 11 червня 2012 року за № S12MN18823. 
4. 14 липня 2015 року ОСОБА_5 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. за №1182, на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтвердження повноважень останніх представляти юридичні інтереси ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідка на ПМП №078-861-952 у США, строком до 10 чеврня 2018 року. 
5. За вищезазначеною довіреністю представники могли діяти самостійно та представляти інтереси ОСОБА_3 в цивільних судах України і інших офіційних установах в Республіці Україна.
6. Довіреності від 14 липня 2015 року за № 1182 та від 08 лютого 2016 року за №124, посвідчені приватним нотаріусом Савченко С. В., були видані на підставі передоручення за довіреністю від 06 червня 2015 року, наданою, ОСОБА_4 , нібито апостильованої, Джесс Уатом Секретарем Штату, штат Іллінойс, Чикаго, від 08 червня 2015 року за №С15МF17038, на ім`я ОСОБА_5 , і відповідно до пункту 7 якої у разі відмови від прийняття обов`язків Агента Принципал ОСОБА_11 призначає наступного Агента з тим, щоб він діяв як єдиний призначений Агент і єдиний правонаступник попереднього Агента, а саме ОСОБА_12 , для представлення його інтересів в Україні. 
7. На підставі довіреностей, посвідчених приватними нотаріусами Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г., ОСОБА_13 , представники ОСОБА_3 протягом декількох років незаконно представляли його інтереси 
у судах та на підставі судових рішень стягували з позивачки грошові кошти, позбавили її майна, порушуючи її конституційні права та інтереси. 
8. З урахуванням вищезазначеного позивачка вважає дії приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Швидкої М. Г., ОСОБА_13 щодо посвідчення довіреностей неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.
9. Додатково зауважувала, що матеріали кримінального провадження №12016160490005640 від 23 серпня 2016 року містять відповідь Служби безпеки дипломатичного представництва Офіса регіональної безпеки Посольства США від 16 листопада 2017 року, надану на запит начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України за №ІР/10203/17/G10/33117/АG1/R1/1, в якій зазначено, що ОСОБА_3 
є власником дозволу на проживання в НОМЕР_1 , виданого 26 вересня 2011 року. 
10. Вищезазначені матеріали кримінального провадження також містять копію дозволу на проживання в США № НОМЕР_5, виданого 26 вересня 
2011 року на ім`я ОСОБА_14 , із особистим підписом ОСОБА_3 . Копія дозволу на проживання завірена нотаріусом штату Іллінойс, США, ОСОБА_15 . 
11. Зауважує, що у змісті довіреностей, наданих ОСОБА_3 у 2012 та 
2015 роках, зазначено ОСОБА_16 як власника довідки на проживання в США за № НОМЕР_6. 
12. Вищенаведене, на переконання позивачки, свідчить, що у довіреностях, наданих ОСОБА_3 у 2012 та 2015 роках, останній зазначив неправдиву інформацію про свій дозвіл на проживання в США, що, своєю чергою, не може підтверджувати як особу ОСОБА_3 , так і законність його перебування у США. 
13. 05 лютого 2022 року із електронного листування із нотаріусом штату Іллінойс, США, Олександром Івахненко щодо завірених їм довіреностей, виданих ОСОБА_3 10 червня 2012 року та 06 червня 2015 року, позивачці стало відомо, що довіреності, видані ОСОБА_3 у 2012 та 2015 роках на території США, не були апостильовані. 
14. Нотаріус штату Іллінойс, США, ОСОБА_17 стверджував, що апостилі, наявні у довіреностях від 11 червня 2012 року за №С12МН18823 та 
від 08 червня 2015 року за № С15МF17038, отримував він сам на свідоцтві про повноваження, які підтверджують його дійсність у якості нотаріуса штату Іллінойс, США, після чого передав їх ОСОБА_3 . 
15. Також нотаріус штату Іллінойс, США, ОСОБА_17 зазначав, що отримані ним апостилі не надавались на довіреності і не мають ніякого відношення до самих довіреностей. 
16. Також вказав, що він не складав довіреності, оскільки останні були йому, як нотаріусу, надані ОСОБА_3 із викладом російською мовою, а він, своєю чергою, виключно переклав їх текст англійською мовою та завірив підпис ОСОБА_3 . 
17. Позивачка зазначала, що для вчинення будь-яких нотаріальних дій, зокрема, і для засвідчення правильності перекладу та засвідчення копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.
18. З урахуванням вищевказаного, на переконання позивачки, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Швидка М. Г. при посвідчені довіреностей від 16 липня 2012 року за №314, від 24 вересня 2012 року за №423, від 08 жовтня 2013 року за №607 та від 11 квітня 2014 року за №178, які надавались на підставі передоручення за довіреністю від 10 червня 2012 року, наданою ОСОБА_4 , підписаною Олександром Івахненко , нотаріусом штату Іллінойс, округу Кук, не перевірила останню на відповідність законодавству України, міжнародним договорам, не надала їй належної правової оцінки, в результаті чого перевищила свої повноваження. 
19. Щодо приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. позивачка зазначила, що остання при посвідчені довіреностей 
від 14 липня 2015 року за №1182 та від 08 лютого 2016 року за №124, які надавались на підставі передоручення за довіреністю від 06 червня 2015 року, наданою ОСОБА_4 , підписаною Олександром Івахненко , нотаріусом штату Іллінойс, округу Кук, не перевірила останню на відповідність законодавству України, міжнародним договорам, не надала їй належної правової оцінки, 
в результаті чого перевищила свої повноваження. 
20. На переконання позивачки, приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу Швидка М. Г. та ОСОБА_13 не мали права посвідчувати вищевказані довіреності, а самі нотаріальні дії щодо їх посвідчення 
є неправомірними, а відтак підлягають скасуванню.
21. З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд:
- визнати дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Швидкої М. Г. щодо посвідчення довіреностей, наданих ОСОБА_5 
від 16 липня 2012 року за №314 на ім`я ОСОБА_18 , 
від 24 вересня 2012 року за №423 на ім`я ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , 
від 08 жовтня 2013 року за №607 на ім`я ОСОБА_20 і ОСОБА_10 , від 11 квітня 2014 року за №178 на ім`я ОСОБА_2 , які були надані на підставі передоручення за довіреністю від 10 червня 2012 року в інтересах ОСОБА_14 , неправомірними та скасувати їх;
- визнати довіреності від 16 липня 2012 року за №314 на ім`я ОСОБА_18 , 
від 24 вересня 2012 року за №423 на ім`я ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , 
від 08 жовтня 2013 року за №607 на ім`я ОСОБА_20 і ОСОБА_10 , 
від 11 квітня 2014 року за №178 на ім`я ОСОБА_2 , надані ОСОБА_5 на підставі передоручення за довіреністю від 10 червня 2012 року в інтересах ОСОБА_14 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г., недійсними;
- визнати дії приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу 
Савченко С. В. щодо посвідчення довіреностей, наданих ОСОБА_5 
від 14 липня 2015 року за №1182 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , від 08 лютого 2016 року за №124 на ім`я 
ОСОБА_2 , які видані на підставі передоручення за довіреністю 
від 06 червня 2015 року в інтересах ОСОБА_14 , неправомірними та скасувати їх;
- визнати довіреності від 14 липня 2015 року за № 1182 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , наданої ОСОБА_5 та від 08 лютого 
2016 року за № 124 на ім`я ОСОБА_2 , наданої ОСОБА_6 , які видані на підставі передоручення за довіреністю від 06 червня 2015 року в інтересах ОСОБА_14 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського округу Савченко С. В., недійсними.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
22. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року, у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
23. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд, із висновками якого погодився і апеляційний суд, мотивував своє рішення неналежним суб`єктним складом відповідачів у справі, оскільки, на його переконання, 
ОСОБА_1 помилково визначила відповідачами у справі виключно приватних нотаріусів, які посвідчували оспорювані довіреності, замість належного відповідача - ОСОБА_3 , як особи, яка видала довіреність, якого, своєю чергою, було залучено до участі у справі у якості третьої особи.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
24. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у вказаній справі.
25. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
26. У касаційній скарзі        ОСОБА_1  просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.
27. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
28. На переконання заявниці касаційної скарги, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки характер спірних правовідносин, а також їх суб`єктний склад, зокрема наявність іноземного елемента, спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи.
29. Відтак, на переконання ОСОБА_1 , саме нотаріуси вчинили протиправні дії у вигляді посвідчення довіреностей, виданих у порядку передоручення на підставі неналежної основної довіреності, що, зокрема, свідчить про порушення останніми вимог чинного законодавства, наслідком чого стало ухвалення незаконних рішень про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до довіреності 
від 10 червня 2012 року ОСОБА_11 , номер «Грін-карти» № НОМЕР_2 , доручив ОСОБА_5 діяти від його імені, для нього і за нього 
в громадянських судах України і інших офіційних установах в Республіці Україна 
з правом передоручення. Довіреність посвідчена державним нотаріусом Штату Іллінойс округ Кук, Сполучені Штати Америки, Олександром Івахненко (Т.1, 
а.с.16-20).
31. Довіреністю від 16 липня 2012 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_14 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Штату Іллінойс, округ Кук, Сполучені Штати Америки, Олександром Івахненко 10 червня 2012 року, з апостилем: Сполучені Штати Америки, підписано Секретарем округу Кук Штат Іллінойс Девідом Орром, засвідчено Чикаго, Іллінойс 11 червня 
2012 року секретарем Штату Іллінойс, серійний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_21 , доручив та уповноважив ОСОБА_18 представляти юридичні інтереси ОСОБА_14 і всі та будь-які його інтереси в громадянських судах України і інших офіційних установах в Республіці Україна. Довіреність видана строком до 10 червня 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г. та зареєстрована в реєстрі за 
№314 (Т.1, а.с.8).
32. Довіреністю від 24 вересня 2012 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_14 на підставі виданої ним довіреності від 10 червня 2012 року доручив та уповноважив ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , які можуть діяти самостійно, представляти юридичні інтереси ОСОБА_14 і всі та будь-які його інтереси в громадянських судах України і інших офіційних установах 
в Республіці Україна. Довіреність видана строком до 10 червня 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г. та зареєстрована в реєстрі за №423 (Т.1, а.с.9).
33. Довіреністю від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_14 на підставі виданої ним довіреності від 10 червня 2012 року доручив та уповноважив ОСОБА_20 і ОСОБА_10 , які можуть діяти самостійно, представляти юридичні інтереси ОСОБА_14 і всі та будь-які його інтереси в громадянських судах України і інших офіційних установах в Республіці Україна. Довіреність видана строком до 10 червня 
2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г. та зареєстрована в реєстрі за №607 (Т.1, а.с.10).
34. Довіреністю від 11 квітня 2014 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_14 на підставі виданої ним довіреності від 10 червня 2012 року доручив та уповноважив ОСОБА_2 представляти юридичні інтереси ОСОБА_14 і всі та будь-які його інтереси в громадянських судах України і інших офіційних установах в Республіці Україна. Довіреність видана строком до 10 червня 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Швидкою М. Г. та зареєстрована 
в реєстрі за №178 (Т.1, а.с.11).
35. Довіреністю від 06 червня 2015 року ОСОБА_11 , посвідка на постійне місце проживання в США за № НОМЕР_4 , призначив ОСОБА_5 своїм повноважним і правомочним представником (Агентом). Пунктом 7 довіреності передбачено, що у випадку, якщо призначений Агент стає нездатним виконувати обов`язки, ОСОБА_3 призначає наступного ОСОБА_22 . Довіреність посвідчена державним нотаріусом Штату Іллінойс округ Кук, Сполучені Штати Америки, Олександром Івахненко (Т.1, а.с.29-31).
36. Відповідно до довіреності від 14 липня 2015 року ОСОБА_5 від імені та за дорученням ОСОБА_14 на підставі довіреності, підписаної Олександром Івахненко , нотаріусом штату Іллінойс, округу Кук, 06 червня 
2015 року, апостильованої, Джесс Уайтом Секретарем Штату, штат Іллінойс, Чикаго, 08 червня 2015 року за №С15МF17038, уповноважив Горбачову Н. В., та/або ОСОБА_9 , ОСОБА_10 бути представником з будь-яких питань в усіх установах, в т.ч. в усіх судах усіх рівнів. Довіреність видана строком до 
10 червня 2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. та зареєстрована за №1182. 
37. Зміст довіреності містить застереження щодо зазначеного у змісті довіреності номера посвідки на постійне проживання в США ОСОБА_23 (№ НОМЕР_4 ), а саме: «закреслене 078 - не читати, дописаному 087 - вірити» (Т.1, а.с.148).
38. Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 08 лютого 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В., ОСОБА_5 та на підставі пункту 7 довіреності від 06 червня 2015 року, виданої ОСОБА_4 , повідомив, що він відмовляється від виконання обов`язків Агента за вищевказаною довіреністю. ОСОБА_24 , який буде діяти як єдиний агент і єдиний правонаступник попереднього Агента зазначений у пункті 7 довіреності буде ОСОБА_6 . Заява зареєстрована в реєстрі за №123 (Т.1, а.с.23).
39. Відповідно до довіреності від 08 лютого 2016 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_14 та на підставі довіреності від 06 червня 2015 року уповноважив ОСОБА_2 бути представником ОСОБА_16 з будь-яких питань в усіх установах, зокрема, в судах усіх юрисдикцій та інстанцій. Довіреність видана терміном до 10 червня 2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. та зареєстрована в реєстрі за №124. 
40. Зміст довіреності містить застереження щодо зазначеного у змісті довіреності номера посвідки на постійне проживання в ОСОБА_25 (№ НОМЕР_4 ), а саме: «закреслене 078 - не читати, дописаному 087 - вірити» (Т.1, а.с.149).
41. Листом Відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області від 17 лютого 
2022 року № 60.3/Ф-227 на адресу ОСОБА_1 останню повідомлено про те, що 17 лютого 2022 року вона може ознайомитися з матеріалами кримінального провадження №12016160490005640 від 23 серпня 2016 року (Т.1, а.с.37).
42. Відповідно до відповіді Служби безпеки дипломатичного представництва Офісу регіональної безпеки Посольства США від 16 листопада 2017 року на запит начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України повідомлено, що ОСОБА_3 є власником дозволу на проживання в США №887861252, виданого 26 вересня 2011 року 
(Т.1, а.с.38).
43. Відповідно до листа офісу Державного секретаря штату Іллінойс, США, 
від 27 грудня 2021 року ОСОБА_26 повідомлено, що офісом секретаря штату Іллінойс, США було засвідчено лише підпис Окружного секретаря (Т.1, а.с.47).
44. Відповідно до витягу з кримінального провадження №12016160490005640 від 31 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 від 22 серпня 2016 року зареєстроване кримінальне провадження, правова кваліфікація: частина перша статті 358 КК України. Фабула: До СВ Хаджибеївського ВП м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття мір до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які на праві передовіреності видавали довіреності на різноманітних представників для надання інтересів ОСОБА_3 (Т.1 а.с.48).
Позиція Верховного Суду
45. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
46. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
47. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
48. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
49. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
50. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
52. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
53. Частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
54. Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
55. Частиною першою, другою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
56. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
57. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
58. Відповідно до частини першої-четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. 
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
59. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови 
у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
60. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті 
є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
61. Предметом спору у справі, яка переглядається у касаційному порядку, 
є визнання дій нотаріусів щодо посвідчення довіреностей, виданих в порядку передоручення, та, як наслідок, визнання недійсними довіреностей.
62. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
63. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
64. Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження №12-83гс21)).
65. Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 у якості відповідачів зазначила приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу 
Швидку М. Г. та Савченко С. В., оскільки, на її переконання, саме нотаріусами було перевищено їхні повноваження при вчиненні нотаріальної дії у вигляді посвідчення довіреностей, а відтак вважала саме нотаріусів належними відповідачами у справі.
66. Верховним Судом у змісті постанови від 21 травня 2025 року в справі 
№725/2625/23 (провадження №61-6266св24) зауважено, що: «законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц (провадження №14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Верховний Суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь 
у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії».
67. Характеризуючи спірні правовідносини, які виникли у спорі в контексті підстав касаційного оскарження, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що за своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином.
68. Верховним Судом у змісті постанови від 19 серпня 2020 року в справі 
№ 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18) зауважено, що: «правочином 
є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя 
статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним таких односторонніх правочинів як видача довіреності належним відповідачем є особа, яка видавала довіреність, а не нотаріус чи нотаріальна контора».
69. Аналогічні висновки щодо належного складу відповідачів у спорах про визнання недійсною довіреності викладені у змісті постанови Верховного Суду 
від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16 (провадження № 61-10541св19).
70. Враховуючи правову природу довіреності, належним відповідачем у спорах про визнання недійною останньої є особа, яка видавала довіреність, а не нотаріус чи нотаріальна контора, а відтак, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо неналежного суб`єктного складу відповідачів у справі, яка є предметом касаційного перегляду, та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, порушених щодо неналежного складу відповідачів.
71. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло 
б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до власного тлумачення заявницею норм законодавства щодо правової природи довіреності, що, своєю чергою, не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
72. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
73. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
74. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
Є. В. Синельников