УХВАЛА

11 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  908/1194/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:
скаржника - не з`явився,
арбітражного керуючого - Литвиненко С.С.,
боржника - Константін А.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області 
на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 (колегія суддів у складі: Верхогляд Т.А. - головуючий, Іванов О.Г.,    Парусніков Ю.Б.)
та ухвали Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 (щодо списання боргу) і від 25.07.2024 (щодо закриття провадження) (суддя Юлдашев О.О.)
у справі №908/1194/24
за заявою Фізичної особи-підприємця Халача Олександра Георгійовича
про неплатоспроможність,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.05.2024 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність Фізичної особи-підприємця Халача Олександра Георгійовича (далі - ФОП Халач О.Г.), введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Литвиненка Сергія Сергійовича.

10.06.2024 до Господарського суду Запорізької області  надійшла заява від Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області, податковий орган) з грошовими вимогами до боржника на суму, яка згідно із заявою про уточнення грошових вимог від 26.06.2024 складає 1853313,33 грн. 

14.06.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшло повідомлення арбітражного керуючого Литвиненка С.С. про результати розгляду вимог кредитора, згідно з яким вимоги податкового органу визнаються керуючим реструктуризацією в заявленому розмірі як такі, що нормативно та документально підтверджені.

20.06.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. про визнання податкового боргу боржника безнадійним та таким, що підлягає списанню. В обґрунтування заяви керуючий реструктуризацією зазначив, що податковий борг в силу приписів ст. 101, 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 125 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) є безнадійним та підлягає списанню.

02.07.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява керуючого реструктуризацією про закриття провадження у справі про неплатоспроможність ФОП Халача О.Г. Заяву мотивовано погашенням боржником заборгованості за заявленими вимогами у межах провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 визнано податковий борг ФОП Халача О.Г. перед ГУ ДПС у Запорізькій області у розмірі 1853313,33 грн (1102825,68 грн - основний борг, 277325,68 грн - штрафні санкції, 473161,97 грн - пеня) безнадійним та таким, що підлягає списанню.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 (щодо визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню) залишено без змін.

Господарські суди виходили з того, що відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України процедура оскарження податкових повідомлень-рішень була закінчена, а тому з дня набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №280/2109/22 законної сили, грошові зобов`язання з 25.04.2023 за податковими повідомленнями-рішеннями від 17.05.2019 №0010491305 та від 17.05.2019 №0010501305 вважаються узгодженими.

Господарські суди попередніх інстанцій з посиланням на порядок погашення заборгованості боржника в процедурі реструктуризації, передбачений ч. 2 ст. 125 КУзПБ дійшли висновку про те, що податковий борг виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, а тому є безнадійним та підлягає списанню.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 припинено процедуру реструктуризації боргів ФОП Халача О.Г. та повноваження керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Литвиненка С.С.; провадження у справі про неплатоспроможність боржника закрито.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 (про закриття провадження у справі) залишено без змін.

Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1, ч. 4 ст. 90 КУзПБ у зв`язку з погашенням останнім усіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.

ГУ ДПС у Запорізькій області (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Литвиненка С.С. про визнання податкового боргу ФОП Халача О.Г. перед податковим органом у розмірі 1853313,33 грн безнадійним та таким, що підлягає списанню.

Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції посилається на п. 3 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 

Так, скаржник вказує, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування п. 102.1, п. 102.4 ст. 102 ПК України, відповідно до яких тривале невиконання боржником судового рішення не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплатити присуджену до стягнення суму боргу, отже такий податковий борг не може вважатися безнадійним, адже стягується за рішенням суду і строки стягнення щодо нього встановлюються до повного погашення платежу; а також щодо застосування п. 8 ст. 123 КУзПБ, якою визначено перелік повноважень зборів кредиторів, до якого не віднесено визнання податкового боргу боржника безнадійним та таким, що підлягає списанню.

Податковий орган також звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник у цій касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення апеляційної інстанції посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 

Так, скаржник вказує, що господарські суди попередніх інстанцій порушили вимоги ст.ст. 73, 74, 77, 86, 91 ГПК України та не врахували висновок Верховного Суду, викладеного постанові від 24.10.2023 у справі №911/2093/21 щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах.

Також, на думку скаржника, господарські суди порушили вимоги ч. 5 ст. 236 ГПК України та не врахували висновок Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права, викладеної у постановах від 30.08.2024 у справі №916/3006/23, від 27.02.2025 у справі №910/1350/23, від 04.02.2025 у справі №910/18945/23, від 03.12.2019 у справі №909/574/18, від 04.06.2024 у справі №916/3724/21.

Скаржник вказує, що Господарський суд Запорізької області порушив норми як процесуального так і матеріального права та постановив ухвалу від 25.07.2024, якою припинив процедуру реструктуризації боргів боржника і повноваження керуючого реструктуризацією Литвиненка С.С. та закрив провадження у справі про неплатоспроможність боржника за наявності апеляційної скарги ГУ ДПС у Запорізькій області на ухвалу про визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню.

Відзиви від учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

20.11.2025 арбітражний керуючий Литвиненко С.С. подав: (1) заяву про закриття касаційного провадження за скаргою податкового органу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо списання податкового боргу та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, посилаючись, зокрема, на ч.? 3 ст.? 9 КУзПБ та п.? 4 ч.? 1 ст.? 296 ГПК України; а також (2) клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми. 

Керуючий реструктуризацією вважає, що відповідно до висновків судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 20.05.2021 у справі №922/3369/19 та в ухвалі від 24.05.2023 у справі №910/18250/16 подання касаційних скарг на інші судові рішення, які відсутні у переліку ч. 3 ст. 9 КУзПБ, виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Верховний Суд звертає увагу на те, що у прохальній частині своєї заяви керуючий реструктуризацією просить закрити касаційне провадження на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 про списання податкового боргу та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025, прийняту за наслідками її перегляду, однак в тексті самої заяви вказує на те, що ухвала, якою припинено процедуру реструктуризації боргів та закрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-підприємця, не підлягає оскарженню, оскільки така ухвала не передбачена ч. 3 ст. 9 КУзПБ.

Верховний Суд зауважує, що ч. 3 ст. 9 КУзПБ прямо передбачено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність). Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню у касаційному порядку окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство (неплатоспроможність), що підлягають оскарженню.

Ухвалою Верховного Суду від 04.12.2025 об`єднано касаційні скарги ГУ ДПС у Запорізькій області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 у справі №908/1194/24 в одне касаційне провадження.

Об`єднуючи касаційні скарги в одне провадження, Верховний Суд зазначив наявність спільних учасників, взаємозв`язок предмета та підстав касаційного оскарження, ухвалення оскаржених судових рішень в межах однієї справи, а також необхідність процесуальної економії та недопущення взаємовиключних висновків, оскільки питання, які підлягають вирішенню за наслідками обох касаційних скарг, вимагають узгодженого вирішення в єдиному процесуальному контексті та є взаємопов`язаними.

Отже, подальший розгляд касаційних скарг здійснюється в межах єдиного касаційного провадження, в якому вирішуються всі заяви та клопотання учасників справи.

У цьому зв`язку заява керуючого реструктуризацією про закриття касаційного провадження за скаргою податкового органу на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо визнання податкового боргу боржника безнадійним та таким, що підлягає списанню та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 як таких, що не підлягають касаційному оскарженню, задоволенню не підлягає.

Щодо твердження керуючого реструктуризацією про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України, з огляду на те, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновок щодо питання застосування п. 102.1 та п. 102.4. ст. 102 ПК України, зокрема у постановах від 13.06.2023 у справі №907/76/22, від 07.09.2023 у справі №910/929/21, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, Верховний Суд виходить з того, що питання про наявність або відсутність підстав для закриття касаційного провадження у справі у відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України підлягає вирішенню під час розгляду касаційних скарг по суті в межах об`єднаного провадження.

Заява керуючого реструктуризацією про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду обґрунтована тим, що справа містить виключну правову проблему і передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема, для забезпечення однакового застосування ч. 3 ст. 9, ч. 8 ст. 123, ч. 2, ч. 3 ст. 124, ч. 2 ст. 125 КУзПБ , а також п. 1.3 ст. 1, п. 102.1, 102.4 ст. 102 ПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30.10.2018 у справі №757/172/16-ц, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Оцінивши доводи керуючого реструктуризацією, наведені ним в заяві про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки заявником не наведені аргументи, які б могли свідчити про наявність виключної правової проблеми і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів, зробленими за результатами вирішення спору у цій справі. 

Водночас зазначені у клопотанні керуючого реструктуризацією обставини є підставою для передачі справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, за змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

Згідно з ч. 5 ст. 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд серед іншого зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

Отже, до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Водночас, КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (ч. 11 ст. 126 КУзПБ).

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 акцентував увагу на тому, що до спливу встановленого у ч. 11 ст. 126 КУзПБ строку керуючий реструктуризацією зобов`язаний виконати в повному обсязі покладені на нього завдання, зокрема щодо перевірки майнового стану боржника та забезпечення розгляду зборами кредиторів плану реструктуризації боргів, а господарський суд повинен забезпечити дотримання процесуальних строків та гарантій реалізації прав і захисту інтересів сторін у судовій процедурі реструктуризації боргів боржника.

Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом (правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові від 03.12.2024 у справі №916/197/23).

Перевірка декларацій про майновий стан боржника є однією з ключових функцій арбітражного керуючого у справі про неплатоспроможність фізичної особи, оскільки її метою є встановлення повного і достовірного переліку активів та зобов`язань боржника та дозволяє виявити можливі факти приховування майна та/або доходів боржника.

Звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій боржника є засобом перевірки добросовісності боржника. Своєчасне та належне виконання керуючим реструктуризацією завдань з перевірки майнового стану боржника є запорукою адекватної оцінки стану неплатоспроможності боржника та його можливостей погасити борг.

У справі, що переглядається, першочергово стало питання щодо застосування приписів ч. 2 ст. 125 КУзПБ, яка передбачає, що податковий борг, що виник протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, визнається безнадійним та списується у процедурі реструктуризації боргів боржник.

Верховний Суд враховує, що касаційний господарський суд у постанові від 29.07.2025 у справі №914/1559/24, направляючи справу на новий розгляд, дійшов, зокрема, таких висновків:

- до боржника заявлено вимоги лише одним кредитором (податковим органом), і саме наявність податкового боргу зумовило звернення боржника із заявою про відкриття провадження у справі щодо його неплатоспроможності); 
- остаточних висновків за результатами перевірки майнового стану боржника ще не сформовано, адже місцевим господарським судом не надано оцінки змісту звіту керуючого реструктуризацією та належності здійснених ним заходів щодо перевірки декларацій про майновий стан боржника; 
- план реструктуризації боргів не розглянуто; 
- суди попередніх інстанцій не перевірили та не дослідили належним чином обставини, які входили до предмету доказування при вирішенні питання щодо визнання податкового боргу безнадійним та його списання, не надали оцінки наявним у справі матеріалам щодо платоспроможності боржника, зокрема, щодо його добросовісності/недобросовісності, зокрема й щодо поданих боржником відомостей про майновий стан та наявні активи;
- до з`ясування і перевірки наведених обставин висновок про списання податкового боргу боржника як безнадійного є передчасним. 

Водночас у постанові від 13.06.2023 у справі №907/76/22 Верховний Суд відхилив доводи скаржника про те, що процедура списання податкового боргу в порядку ст. 125 КУзПБ передбачена лише у разі затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника, оскільки у ч. 2 ст. 125 КУзПБ визнання податкового боргу безнадійним і його подальше списання не пов`язується із безпосереднім затвердженням ухвалою суду плану реструктуризації боргів.

У справі №907/76/22 Верховний Суд дійшов висновку, що хоч положення про визнання безнадійним та списання податкового боргу і розміщені у Розділі III. "Реструктуризація боргів боржника" КУзПБ, однак назва ст. 125 зазначеного Кодексу прямо свідчить про те, що податкові борги, які виникли протягом трьох років до дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, не підлягають реструктуризації.

Отже, враховуючи викладене, вбачається відмінне застосування вимог ч. 2 ст. 125 КУзПБ колегіями суддів, які входять до судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, під час вирішення питання щодо визнання податкового боргу безнадійним та таким, що підлягає списанню. 

Однак, відповідно пп. 101.2.1 п. 101.2 ст. 101 ПК України під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута.

Верховний Суд також враховує, що відповідно до пп. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2022 №220 (далі - Порядок №220), безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута, - станом на дату набрання законної сили ухвалою суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу (у разі банкрутства боржника - юридичної особи) або ухвалою суду про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність (у разі банкрутства боржника - фізичної особи).

Таким чином, у судовій практиці наявні різні підходи до питання: чи є визнання податкового боргу безнадійним у розумінні ч. 2 ст. 125 КУзПБ самостійною процесуальною дією у процедурі реструктуризації боргів боржника, чи таке списання можливе виключно після завершення процедури погашення боргів боржника відповідно до вимог Податкового кодексу України та Порядку №220.

Отже, у справі, що переглядається, виникли питання стосовно визначення умов, за наявності яких податковий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, зокрема, чи є визнання податкового боргу безнадійним у розумінні ч. 2 ст. 125 КУзПБ самостійною процесуальною дією у процедурі реструктуризації боргів боржника, чи таке списання можливе виключно після завершення процедури погашення боргів боржника відповідно до вимог ПК України та Порядку №220, тобто на якому етапі розгляду справи про неплатоспроможність фізичної особи, зокрема, в межах якої процедури, вирішується питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання; співвідношення положень ч. 2 ст. 125 КУзПБ із нормами як ПК України, так і з Порядком №220, а також щодо того, хто може бути суб`єктом ініціювання питання про визнання податкового боргу безнадійним та його списання на підставі ч. 2 ст. 125 КУзПБ.

Крім викладеного, у цій справі потребує вирішення питання щодо порядку визнання податкового боргу безнадійним у процедурі неплатоспроможності фізичної особи, зокрема чи має таке визнання здійснюватися виключно з урахуванням формального критерію часу виникнення податкового боргу, чи також із встановленням добросовісної поведінки боржника, повноти та достовірності відомостей про його майновий стан, а також реальної неможливості погашення відповідних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Верховний Суд відзначає існування різних підходів стосовно застосування вимог ч. 2 ст. 125 КУзПБ під час вирішення питання щодо визнання податкового боргу безнадійним і його подальше списання.

Верховний Суд у цій справі вважає за необхідне для формування за наведених вище обставин єдиної правозастосовчої практики справу №908/1194/24 відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 ГПК України передати на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 286, 300, 301, 302, 303, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Литвиненка С.С. про передачу справи №908/1194/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Справу №908/1194/24 за касаційними скаргами Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 щодо списання боргу та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 25.07.2024 щодо закриття провадження у справі передати на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    К. Огороднік

                                                                                                    В. Пєсков