ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 440/3822/25
адміністративне провадження № К/990/41745/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 440/3822/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Граліан»
до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці
про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправним та скасування рішення,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Граліан»
на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду (у складі судді Сич С.С.) від 13 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Русанової В.Б., Бегунца А.О. , Калиновського В.А.) від 16 вересня 2025 року,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Граліан» (далі - ТОВ «Граліан», позивач) звернулося до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - Міжрегіональне управління, Держпраці, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати:
- рішення Держпраці від 25 лютого 2025 року № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/213/РО/Р3 про внесення змін до рішень, якими змінено обмежувальні (корегувальні) заходи, вжиті рішеннями Міжрегіонального управління від 27 січня 2025 року № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/213/PO/1, № ПНС/ПЛ/1382/PH/044/213/РО/2, № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/213/РО/3, № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/ 213/PO/4, № ПНС/ПЛ/1382/PH/044/213/PO/5, № ПНС/ПЛ/1382/PH/044/213/РО/7, № ПНС/ПЛ/ 1382/РН/044/213/PO/8, та продовжено до 24 березня 2025 року терміни виконання таких заходів;
- постанови Держпраці про накладення штрафів від 13 березня 2025 року: № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/213-ПНС/ПЛ/3298/РН/П044/213/234/ПТ/ПС/1; №ПНС/ПЛ/1382/РН/044/ 13-НС/ПЛ/3298/РН/П044/213/234/ПТ/ПС/2; № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/213ПНС/ПЛ/3298/РН/П044/ 213/234/ПТ/ПС/3 - у розмірах по 68 тис. грн кожна; № ПНС/ПЛ/1382/РН/044/213-ПНС/ПЛ/3298/ РН/П044/213/234/ПТ/ПС/4 - у розмірі 34 тис. грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 24 червня 2025 року задовольнив позов.
3. 30 червня 2025 року ТОВ «Граліан» звернулося до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просило стягнути з Держпраці відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 тис. грн. На підтвердження понесення витрат надало копії укладених 19 березня 2025 року з Адвокатським об`єднанням «Біендем Партнерз» договорів № 19/03-25/1, № 19/03-25/2, № 19/03-25/3, № 19/03-25/4 про надання професійної правничої допомоги; копію додаткового договору від 17 квітня 2025 року до зазначених договорів про об`єднання договорів в один договір від 19 березня 2025 року № 19/03-25/1; звіт від 30 червня 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги; платіжні інструкції від 19 березня 2025 року про перерахування Адвокатському об`єднанню «Біендем Партнерз» коштів у загальному розмірі 25 тис. грн.
4. Полтавський окружний адміністративний суд додатковим рішенням від 13 серпня 2025 року стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Держпраці на користь ТОВ «Граліан» відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 тис. грн.
5. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 тис. грн є неспівмірними та завищеними щодо іншої сторони спору. Оцінивши надані адвокатом послуги, зокрема, ознайомлення з матеріалами клієнта, збирання доказів, надання правових консультацій, підготовку та подання позовної заяви, а також підготовку і подання клопотань (у тому числі про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції) та письмових пояснень, з урахуванням витраченого часу, розміру гонорару, складності справи, обсягу наданих послуг, ціни позову та значення справи для сторони, суд визначив розмір таких витрат у сумі 8 тис. грн. При цьому суд першої інстанції виходив з мінімального розміру заробітної плати в Україні, чинного на момент надання послуг.
6. Другий апеляційний адміністративний суд постановами від 16 вересня 2025 року залишив без змін рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 серпня 2025 року.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
7. Не погодившись із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року, ухвалити нове рішення про задоволення заяви про стягнення відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
8. На обґрунтування касаційної скарги ТОВ «Граліан» зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), статті 8 Закону України від 19 листопада 2024 року № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі - Закон № 4059-IX) та порушили положення статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також не врахували правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (про надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення), висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (щодо мети стягнення витрат на професійну правничу допомогу), постановах від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 (щодо відсутності у суду права зменшувати суму судових витрат за власної ініціативи), від 11 грудня 2023 року у справі № 925/200/22 (щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу).
Внаслідок протиправних дій Управління Держпраці у Полтавській області, правонаступником функцій якого є Міжрегіональне управління, що й надалі приймає протиправні рішення, ТОВ «Граліан» було вимушено звертатися до суду з позовами з метою захисту своїх прав у справах № 440/3212/21, № 440/17873/21, № 440/5196/21, № 440/3822/25, № 440/4940/25 та у цій справі. Такі дії відповідача зумовили необхідність понесення позивачем додаткових витрат, зміни організації господарської діяльності та вжиття інших заходів правового захисту. Водночас Держпраці, не визнаючи протиправності своїх дій, продовжує приймати постанови про накладення штрафів, у межах наданих йому владних повноважень, без зазначення істотних фінансових витрат.
Суди попередніх інстанцій не врахували, що заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не містило належного обґрунтування неспівмірності судових витрат; помилково ототожнили поняття «гонорар адвоката» та «мінімальний розмір заробітної плати» й оцінили розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі мінімальної заробітної плати станом на січень 2025 року, безпідставно обмеживши гонорар адвоката таким розміром.
9. Відповідач не визнав касаційну скаргу, у відзиві вказує, що подав 06 травня 2025 року та 09 липня 2025 року обґрунтовані клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу; адвокати позивача не прибували у судові засідання, безпідставно включили у розрахунок витрат подання клопотань про відкладення судових засідань та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу (50 тис. грн) значно перевищує розмір середньої заробітної плати за одну годину роботи працівника у Полтавській області (164,07 грн). Також ТОВ «Граліан» не надало розрахунок часу, витраченого адвокатом на надання послуг, копій актів приймання-передачі наданих послуг, доказів відсутності у штаті юриста. На думку відповідача, наявність на розгляді суду іншої справи № 440/4940/25, в якій ТОВ «Граліан» також оскаржує рішення та постанови Міжрегіонального управління, значно зменшило витрати позивача на розгляд цієї справи.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
10. 13 жовтня 2025 року ТОВ «Граліан» подало до Верховного Суду касаційну скаргу.
11. Верховний Суд ухвалою від 29 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження.
12. 10 листопада 2025 року Держпраці подало до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу.
13. Верховний Суд ухвалою від 09 лютого 2026 року призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 10 лютого 2026 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
14. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
15. Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
16. Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
17. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
18. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. Зазначеним вимогам процесуального закону додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є частково обґрунтованими з огляду на таке.
20. Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на професійну правничу допомогу. Така конституційна гарантія охоплює не лише право користуватися правничою допомогою, а й право визначати умови її надання, у тому числі розмір і спосіб оплати, на договірних засадах. Це ж право закріплене й у статті 16 КАС України.
21. Згідно зі статтею 131-2 Конституції України незалежність адвокатури гарантується. Такий конституційний принцип поширюється не лише на організаційні аспекти діяльності адвокатського самоврядування, а й на фінансову незалежність адвоката як суб`єкта, що надає професійну правничу допомогу.
22. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 грудня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
23. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
24. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
25. Частинами першою та третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
26. Конституційний Суд України у пункті 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
27. Відповідно до частин першої та другої статті 132 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
28. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
29. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
30. Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
31. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина третя статті 143 КАС України).
32. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
33. При цьому саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19).
34. Зазначене узгоджується з положеннями частини сьомої статті 134 КАС України, згідно з якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
35. Отже, при розгляді клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зобов`язаний забезпечити дослідження як доводів заявника, так і заперечень протилежної сторони. Процесуальний механізм розподілу судових витрат вимагає від суду комплексної оцінки всіх поданих доказів та аргументів. Заперечення іншої сторони можуть містити доводи щодо: відсутності належних доказів понесення витрат; невідповідності заявлених сум фактично наданим послугам; надмірності витрат з урахуванням категорії та складності справи; невідповідності критеріям розумності. Ігнорування заперечень може призвести до необґрунтованого стягнення коштів та порушення принципу справедливого судочинства.
36. Верховний Суд у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 також вказав, що відшкодування витрат на правничу допомогу має на меті як компенсацію процесуальних витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, так і превентивну функцію від необґрунтованих звернень суб`єктів владних повноважень до суду, а також спонукання останніх до своєчасного вчинення дій, спрямованих на поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин.
37. У справі, що розглядається, позивач на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надав до суду чотири договори про надання професійної правничої допомоги від 19 березня 2025 року (№ 19/03-25/1, № 19/03-25/2, № 19/03-25/3, № 19/03-25/4), укладені між ТОВ «Граліан» та Адвокатським об`єднанням «Біендем Партнерз», за кожним з яких вартість послуг визначено у твердій грошовій сумі гонорару у розмірі 12 500 грн (загалом 50 000 грн); додатковий договір від 17 квітня 2025 року, яким сторони об`єднали зазначені чотири окремі договори в один договір за № 19/03-25/1 із загальним розміром гонорару 50 000 грн; звіт від 30 червня 2025 року до договору № 19/03-25/1, у якому описано надані послуги професійної правничої допомоги, зокрема: ознайомлення з документами та матеріалами клієнта, збирання доказів, надання консультацій, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання чотирьох клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підготовка та подання трьох клопотань про відкладення судових засідань, підготовка та подання письмових пояснень та двох додаткових письмових пояснень; платіжні інструкції від 19 березня 2025 року на загальну суму 25 000 грн, якими підтверджується фактична сплата 50 % гонорару в порядку попередньої оплати.
38. Наведені документи відповідають вимогам частини третьої статті 134 КАС України та підтверджують укладення договору про надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, та вартість послуг, що сплачена або підлягає сплаті.
39. При цьому Верховний Суд не здійснює переоцінки доказів щодо фактичного обсягу та доцільності кожної окремої дії адвоката, оскільки здійснює касаційний перегляд у межах, визначених статтею 341 КАС України, однак перевіряє, чи дотрималися суди попередніх інстанцій вимог процесуального закону при вирішенні питання про розподіл судових витрат та чи навели вони належні й достатні мотиви для зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу.
40. Відповідач у клопотанні від 09 липня 2025 року просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат у сумі 50 000 грн у 500 разів перевищує розмір середньої заробітної плати за одну годину роботи працівника у Полтавській області.
41. Верховний Суд зазначає, що цей аргумент не може бути прийнятий як належне обґрунтування неспівмірності витрат.
42. Водночас суд першої інстанції при вирішенні питання розподілу судових витрат виходив з мінімального розміру заробітної плати в Україні, чинного на момент надання послуг (8 тис. грн).
43. Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
44. Згідно зі статтею 3 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може встановлюватися оплата за виконану працівником місячну норму робіт.
45. Таким чином, мінімальна заробітна плата встановлюється державою як гарантований мінімум оплати праці найманих працівників.
46. Верховний Суд звертає увагу на те, що показники мінімальної або середньої заробітної плати працівників за видами економічної діяльності не можуть бути належним критерієм для визначення розумності гонорару адвоката. Судам належить враховувати засадничу відмінність між правовою природою заробітної плати, яка є винагородою за працю в межах трудових правовідносин, та гонорару адвоката, що є платою за надання професійної правничої допомоги в межах цивільно-правових договірних відносин.
47. Адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю, яка здійснюється адвокатом як самозайнятою особою, що несе підприємницькі та професійні ризики, забезпечує організацію своєї діяльності (зокрема, витрати на утримання офісу, підвищення кваліфікації тощо), а також сплату податків та інших обов`язкових платежів.
48. Крім того, адвокат несе професійну відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків, передбачену Законом № 5076-VI, включаючи дисциплінарну відповідальність перед органами адвокатського самоврядування та можливість притягнення до цивільно-правової відповідальності за завдану клієнту шкоду.
49. За таких обставин порівняння гонорару адвоката з мінімальною або середньою заробітною платою є помилковим, оскільки суперечить правовій природі адвокатської діяльності та нівелює особливий статус адвоката.
50. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за одну годину роботи працівника не є визначальним критерієм для оцінки розумності гонорару адвоката. Визначальними є критерії, прямо передбачені частиною п`ятою статті 134 КАС України: складність справи та наданих адвокатом послуг; обсяг таких послуг та час, витрачений адвокатом на надання послуг; значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи.
51. Верховний Суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень, заявляючи клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний обґрунтувати його конкретними доводами щодо неспівмірності таких витрат. Виконання цього обов`язку передбачає наведення аргументів стосовно того, які саме дії адвоката не були необхідними для ефективного захисту прав сторони, які витрати часу є очевидно завищеними або чому заявлений обсяг правничої допомоги не відповідає складності спірних правовідносин.
52. Загальні посилання суб`єкта владних повноважень на завищеність таких витрат, їх порівняння із соціальними чи статистичними показниками або суб`єктивне сприйняття вартості правничих послуг без співвіднесення таких тверджень із критеріями, визначеними частиною п`ятою статті 134 КАС України, не можуть визнаватися належним виконанням обов`язку доведення неспівмірності витрат.
53. Щодо неподання позивачем копій актів приймання-передачі наданих послуг до договорів та документів про відсутність юридичного відділу чи юриста у штаті ТОВ «Граліан».
54. КАС України не встановлює обов`язкової вимоги щодо складання актів приймання-передачі наданих послуг як необхідної умови для підтвердження факту надання правничої допомоги.
55. Подання документів про відсутність юридичного відділу чи юриста у штаті позивача не є обов`язковою умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу, гарантоване статтею 59 Конституції України та статтею 16 КАС України, не ставиться у залежність від наявності чи відсутності у штаті юридичної особи власних юристів.
56. Також відповідач вважав безпідставним включення до звіту послуг з підготовки та подання клопотань про відкладення судових засідань.
57. Частиною другою статті 131 КАС України встановлено, що учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.
58. Право подання представником позивача клопотань про відкладення судових засідань з поважних причин прямо передбаченого нормами КАС України та, саме по собі, не може свідчити про безпідставність таких дій чи необґрунтованість витрат на підготовку відповідних клопотань.
59. Крім того, з процесуальних ухвал суду та процедурних судових документів слідує, що представники позивача брали участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
60. У цій справі суд першої інстанції не навів жодних мотивів, чому саме сума 50 тис. грн є завищеною у розрізі критеріїв співмірності, передбачених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
61. Верховний Суд підкреслює, що немотивоване обмеження судом розміру гонорару, погодженого сторонами в договорі, без належних доказів його неспівмірності, може розглядатись як непряме втручання у професійну діяльність адвоката та порушення гарантованої статтею 131-2 Конституції України незалежності адвокатури.
62. Суд першої інстанції також не надав оцінки кожному виду наданих послуг, зазначеному у звіті адвоката від 30 червня 2025 року, та не обґрунтував, чому цей обсяг робіт повинен коштувати лише 8 тис. грн.
63. Також суд не врахував, що позивач фактично сплатив 25 тис. грн у порядку попередньої оплати, що підтверджується платіжними інструкціями, та не дослідив питання, чи є розмір гонорару 50 тис. грн за надання правничої допомоги у справі про оскарження п`яти адміністративних актів суб`єкта владних повноважень неспівмірним з огляду на ринкову вартість адвокатських послуг у подібних справах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
65. Згідно з частиною першою статті 351 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
66. Верховний Суд вважає, що додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року ухвалені з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
67. Установлені порушення норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за загальним правилом могли б бути підставою для направлення справи у цій частині на новий розгляд відповідно до статті 353 КАС України. Водночас, з урахуванням результатів касаційного перегляду основного спору та ухвалення Верховним Судом нового рішення у справі, немає необхідності у такому процесуальному рішенні.
68. Верховний Суд зазначає, що викладені у цій постанові висновки щодо критеріїв співмірності витрат на професійну правничу допомогу та необґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій при вирішенні питання розподілу судових витрат мають значення для забезпечення єдності судової практики.
69. Водночас, враховуючи, що постановою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року у задоволенні позову ТОВ «Граліан» відмовлено, немає правових підстав для стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини першої статті 139 КАС України, незалежно від допущених судами попередніх інстанцій порушень при вирішенні питання про розподіл таких витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Граліан» задовольнити частково.
Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 440/3822/25 скасувати.
У задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Граліан» про стягнення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач: Я.О. Берназюк
Судді: С.М. Чиркін
В.М. Шарапа