УХВАЛА

12 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  916/410/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г. О. - головуюча, Кондратова І. Д., Губенко Н. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни

на постанови Південно-західного апеляційного господарського суду (Поліщук Л. В., Богатир К. В., Таран С. В.)
від 03.11.2025 (повний текст складений 03.11.2025)

у справі за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" 
до Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Тоня Євгенія Борисівна

про стягнення 115 440,25 грн,

ВСТАНОВИВ:
1.          Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни (далі - Відповідачка, Скаржниця) про стягнення 115 440,25 грн, що складається з: 87  528,12  грн заборгованості за недовраховану електричну енергію, 14 609,00 грн витрат на проведення експертизи лічильника, 2428,36 грн 3 % річних, 10 874,77 грн інфляційних втрат.
2.          Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
3.          Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 18.08.2025 стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" на користь Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. 
4.          Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2025 у справі №  916/410/25. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" заборгованість за недовраховану електричну енергію у розмірі 87 528,12 грн, витрати на проведення експертизи лічильника у розмірі 14 609,00 грн, 3 % річних у розмірі 2428,36 грн, інфляційні втрати у розмірі 10  874,77 грн, 2422,40 грн судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
5.          Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 скасовано додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.08.2025 у справі №916/410/25. Відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни про ухвалення додаткового рішення у справі №916/410/25 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" на користь Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни у сумі 12 000,00 грн.
6.          21 листопада 2025 року Скаржниця, із використанням підсистеми "Електронний суд", подала касаційну скаргу на вищезазначені постанови суду апеляційної інстанції, в якій просить:
-          скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2025;
-          скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 та залишити в силі додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 18.08.2025;
-          передати справу № 916/410/25 на розгляд палати;
-          зупинити виконання постанов Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025.
7.          Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а)          касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б)          особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в)          справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г)          суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
8.          Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 12 ГПК України).
9.          Частиною першою статті 163 ГПК України встановлено, що ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
10.          Частиною сьомою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
11.          За змістом статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розрахунку на місяць становить 3028 грн.
12.          Предметом позову в цій справі є стягнення 115 440,25 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2025 рік (100 х 3028,00 грн = 302 800,00 грн).
13.          Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України підстав (постанова від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20).
14.          При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
15.          Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних, обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки інакше принцип правової визначеності буде порушено.
16.          У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
17.          При цьому, варто враховувати, що використання судом касаційної інстанції оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики.
18.          В своїй касаційній скарзі Відповідачка процитувала пункт 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, без зазначення конкретних підпунктів, повідомивши, що:
-          касаційна скарга стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (позови про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію подаються щомісячно енергопостачальними організаціями в значних кількостях, тому формування правових позицій із вищевказаних проблемних питань вирішить існуючі прогалини у судовій практиці по всій країні);
-          справа має виняткове значення для відповідачки, оскільки розмір її щорічного доходу за останні 3 звітних роки (2022-2024) був значно меншим за розмір стягнення по цій справі, що підтверджується податковими деклараціями за 2022, 2023 і 2024 роки.
19.          Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).
20.          Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. 
21.          При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
22.          Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 10.01.2024 у справі № 905/1840/21 зазначала, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
23.          Також в ухвалі від 07.12.2018 у справі № 922/6554/15 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів: 
кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;
якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.
24.          Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.
25.          Крім того, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосуються питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема, немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому. 
26.          Водночас касаційна скарга Відповідачки не містить належних аргументів, які б свідчили про те, що справа № 916/410/25 містить виключну правову проблему та/або стосується питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; у касаційній скарзі відсутні докази кількісного та якісного виміру наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також належні обґрунтування, які би дозволили дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
27.          Надаючи оцінку "винятковості справи", суд досліджує мотиви, відповідно до яких сам учасник справи вважає справу такою, що має для нього виняткове значення. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. При цьому термін "винятковий" означає ознаку предмета або явища, що полягає в її особливості, надзвичайності, виокремлення із загального правила.
28.          З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку, що Скаржниця не довела, яке виняткове значення для неї матиме стягнення спірної суми в розмірі 115 440,25 грн.
29.          Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати Суд у необхідності переглянути зміст постанови суду апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів її законність лише тому, що Скаржниця вважає постанову незаконною. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для Скаржниці внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
30.          Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
31.          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
32.          У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
33.          З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни на постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 у справі №916/410/25, оскільки вони не підлягають касаційному оскарженню.
34.          Оскільки Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, клопотання, які викладені у прохальній частині касаційної скарги не розглядаються.

Керуючись статтями 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця Мойсеєвої Інни Іванівни на постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 у справі №916/410/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                          Г. Вронська

Судді                                                                                                    І. Кондратова

                                                                                                         Н. Губенко