ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/3684/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження ухвали Господарського суду Харківської області від 17.10.2025 (суддя Калантай М. В.) і постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 (судді: Плахов О. В. - головуючий, Гребенюк Н. В., Тихий П. В.)
за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" у справі
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АДР-Сервіс Агро"
про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання права власності
особи, які можуть отримати статус учасників справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АДР-Сервіс Агро"
відповідач - Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз", 
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "АДР-Сервіс Агро" (далі - ТОВ "АДР-Сервіс Агро") звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на майбутній урожай соняшнику на площі 1930,00 га та кукурудзи на площі 981,1848 га, що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами 6323380500:01:000:0011, 6323380500:01:000:0012, 6323380500:01:000:0013, 6323380500:01:000:0014, 6323380500:01:000:0015, 6323380500:01:000:0016, 6323380500:01:000:0017, 6323380500:01:000:0018, 6323380500:01:000:0027, 6323380500:02:000:0020, 6323380500:02:000:0021, 6323380500:02:000:0022, 6323380500:02:000:0023, 6323380500:02:000:0024, 6323380500:02:000:0025, 6323380500:02:000:0027, 6323380500:02:000:0028, 6323380500:03:000:0001, 6323380500:03:000:0002, 6323380500:03:000:0003, 6323380500:03:000:0004, 6323380500:03:000:0005, 6323380500:03:000:0007, 6323380500:03:000:0009, 6323380500:03:000:0010, 6323380500:09:000:0160, 6323380500:11:000:0125, 6323380500:11:000:0126, 6323380500:11:000:0140, 6323380500:11:000:0141, 6323380500:11:000:0142, 6323380500:11:000:0143, угіддях (рілля) площею 2911,1848 га, що є частиною земельних угідь загальною площею 3544,4 га на території Володимирівської сільської ради Красноградського (Берестинського) району Харківської області, які знаходяться в користуванні відповідача на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 3544,4 га від 18.12.1995 № 9 (серія ХР-17-18-000665), та передати майно, на яке накладено арешт, на відповідальне зберігання ТОВ "АДР-Сервіс Агро". 
1.2. Заява з посиланням на положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України обґрунтована наявністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, обраних заявником. Зокрема, за доводами заявника, між сторонами було укладено договір про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) від 06.04.2018 № УБГ223/035-18, на підставі якого ТОВ "АДР-Сервіс Агро", починаючи з лютого 2025 року, розпочало агротехнічні заходи (дискування, глибоке рихлення, оранка, посів) для сезону 2025 року зі згоди АТ "Укргазвидобування в особі філії Бурове управління "Укрбургаз", результатом проведення яких стане майбутній врожай кукурудзи та соняшника 2025 року. АТ "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" станом на дату подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви всупереч пунктам 1.6, 2.4.6, 3.5, 4.2 договору не визнає право заявника на врожай кукурудзи та соняшника 2025 року, вирощений силами та засобами заявника; чинить дії, спрямовані на перешкоджання виконанню робіт за договором, а отже, існують обґрунтовані побоювання, що майбутній відповідач вчинить дії, які перешкоджатимуть виконанню майбутнього судового рішення у цій справі, у тому числі й відчужить врожай.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.10.2025 задоволено заяву ТОВ "АДР-Сервіс Агро" про забезпечення позову до подачі позовної заяви; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майбутній урожай соняшнику на площі 1930,00 га та кукурудзи на площі 981,1848 га, що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами 6323380500:01:000:0011, 6323380500:01:000:0012, 6323380500:01:000:0013, 6323380500:01:000:0014, 6323380500:01:000:0015, 6323380500:01:000:0016, 6323380500:01:000:0017, 6323380500:01:000:0018, 6323380500:01:000:0027, 6323380500:02:000:0020, 6323380500:02:000:0021, 6323380500:02:000:0022, 6323380500:02:000:0023, 6323380500:02:000:0024, 6323380500:02:000:0025, 6323380500:02:000:0027, 6323380500:02:000:0028, 6323380500:03:000:0001, 6323380500:03:000:0002, 6323380500:03:000:0003, 6323380500:03:000:0004, 6323380500:03:000:0005, 6323380500:03:000:0007, 6323380500:03:000:0009, 6323380500:03:000:0010, 6323380500:09:000:0160, 6323380500:11:000:0125, 6323380500:11:000:0126, 6323380500:11:000:0140, 6323380500:11:000:0141, 6323380500:11:000:0142, 6323380500:11:000:0143, угіддях (рілля) площею 2911,1848 га, що є частиною земельних угідь загальною площею 3544,4 га на території Володимирівської сільської ради Красноградського (Берестинського) району Харківської області, яке знаходиться в користуванні відповідача на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 3544,4 га (серія ХР-17-18-000665) від 18.12.1995 № 9; передано майно, на яке накладено арешт, на відповідальне зберігання ТОВ "АДР-Сервіс Агро". 
Аргументуючи ухвалу місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, положеннями статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про наявність у наведеному випадку підстав для забезпечення позову в обраний заявником спосіб. Так, за висновками суду, без встановлення обмежень на час розгляду справи у виді арешту спірного врожаю, АТ "Укргазвидобування в особі філії Бурове управління "Укрбургаз", яке вважає протиправним проведення сільськогосподарських робіт на спірних земельних ділянках, матиме можливість вчинити дії, направлені на перешкоджання виконанню рішення суду, в тому числі відчужити врожай. Отже, у наведеному випадку існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі повного або часткового задоволення такого позову.
2.2. За наслідками перегляду вказаної ухвали Східний апеляційний господарський суд постановою від 05.11.2025 залишив без змін ухвалу Господарського суду Господарського суду Харківської області від 17.10.2025, погодившись із мотивами, покладеними в основу судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись із висновками попередніх судових інстанцій, АТ "Укргазвидобування" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 та ухвалу Господарського суду Господарського суду Харківської області від 17.10.2025 у цій справі і прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Скаржник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме статей 137, 139, 140 Господарського процесуального кодексу України; стверджує, що судові рішення не відповідають вимогам статей 2, 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, він посилається на невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам процесуального закону до неї; недоведеність підстав для вжиття заходів забезпечення позову; вказує, що відсутність між сторонами у 2025 році укладеного договору виключає можливість порушення його умов, а отже, й порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів заявника. Також скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції того, що ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 30.09.2025 у справі № 626/1448/25 було накладено арешт на зерно кукурудзи вагою 22380,00 кг, зібране в с. Копанки Берестинського району на земельній ділянці з географічними координатами 49.146185, 35.518965, шляхом заборони вчинення дій, направлених на відчуження вказаного майна.
3.2. Від АТ "Укргазвидобування" надійшли додаткові пояснення у справі.
3.3. ТОВ "АДР-Сервіс Агро" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржені у справі судові рішення - без змін як законні та обґрунтовані.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Переглянувши оскаржені у справі судові рішення у розумні строки, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на них, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення касаційної скарги немає.
4.2. Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного господарського суду та ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову до подання позовної заяви.
4.3. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (пункт 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. 
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. 
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Разом із тим, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Водночас під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позовних вимог, у тому числі і тих, з якими має намір звернутися заявник, не досліджується, адже питання обґрунтованості позову є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 914/120/19.За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.
4.4. Суди установили, що, як свідчить зміст заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, ТОВ "АДР-Сервіс Агро" має намір звернутись до суду з позовною заявою майнового характеру про визнання права власності на врожай кукурудзи та соняшника 2025 року.
4.5. Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, урахував положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а також судову практику суду касаційної інстанції у застосуванні цих норм, надав оцінку наведеному у заяві обґрунтуванню щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, та установив, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заявником заходів забезпечення позову в разі задоволення позовних вимог може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду. Вжиття заходу забезпечення позову у цій справі, обраного заявником, відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки без встановлення обмежень на час розгляду справи у виді арешту спірного врожаю АТ "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз", яке вважає здійснення сільськогосподарських робіт на своїх земельних ділянках протиправним, матиме можливість вчинити дії, що перешкоджатимуть виконанню рішення суду, в тому числі й відчужити такий врожай. 
Суд апеляційної інстанції акцентував, що у наведеному випадку обраний захід забезпечення позову відповідає критерію співмірності, позаяк він є необхідним та пропорційним заявленій меті - збереженню майна, яке є предметом майбутнього позову, до моменту вирішення спору по суті; арешт врожаю кукурудзи та соняшнику 2025 року не створює надмірного обмеження прав майбутнього відповідача, а лише тимчасово унеможливлює вчинення дій, які можуть призвести до втрати чи відчуження спірного майна до вирішення спору в судовому порядку. Заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті та застосовуються з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які можуть мати відповідні негативні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, що може бути встановлено лише за результатами розгляду спору по суті, а також виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції надав оцінку та відхилив за необґрунтованістю доводи, наведені АТ "Укргазвидобування" в апеляційній скарзі, навівши відповідне аргументоване мотивування їх неприйняття. 
Так, щодо посилань апелянта на те, що заявником до заяви про забезпечення позову не надано доказів продовження строку дії договору про виконання сільськогосподарських робіт (послуг) від 06.04.2018 № УБГ223/035-18, то, як зазначив суд, під час розгляду заяви про забезпечення позову суд перевіряє виключно наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову та надає оцінку тому, чи може невжиття таких заходів утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду у разі повного або часткового задоволення позову. Отже, питання чинності чи продовження строку дії вказаного договору може бути предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті, натомість як у цьому випадку наразі суд лише оцінює ризики можливого порушення прав заявника та необхідність збереження стану арештованого майна до моменту вирішення спору по суті.
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвалюючи рішення про передачу майна на відповідальне зберігання, суд не визначає правомірність володіння або користування ним. Метою такого заходу є збереження фактичного стану речей до моменту вирішення спору по суті у разі подання відповідного позову, а отже й не створює для заявника будь-яких переваг і не надає йому прав, тотожних тим, які він має намір набути за результатами розгляду справи по суті у разі звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності. З огляду на викладене, апеляційний суд відхилив посилання апелянта на положення частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України. Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що всі витрати щодо зберігання майна під час розгляду справи фактично буде нести саме заявник, відповідно, у випадку незадоволення його майбутніх позовних вимог, АТ "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" не матиме будь-яких фінансових витрат, пов`язаних із вжиттям такого заходу забезпечення позову як арешт майна.
Крім того, суд апеляційної інстанції установив, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви відповідала вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України (в ній вказано ціну майбутнього позову 84 759 204,37 грн, зазначено площу земельних ділянок та конкретні кадастрові номери земельних ділянок), а тому підстав для її повернення заявнику в порядку, передбаченому частиною 7 статті 140 цього Кодексу не було.
У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання додержання чи навпаки заявником вимог статті 139 Господарського процесуального кодексу України щодо змісту та форми заяви про забезпечення позову вирішується господарським судом до якого подано відповідну заяву - у наведеному випадку судом першої інстанції, який, як свідчать матеріали справи, невідповідності вказаної заяви вимогам процесуального закону до неї не установив; по-друге, як уже зазначалося, такі доводи були предметом оцінки суду апеляційної інстанції; по-третє, вони не впливають на висновки судів, покладені в основу оскаржених судових рішень про забезпечення позову.
Поза тим, апеляційний господарський суд не взяв до уваги додатковий доказ - ухвалу Берестинського районного суду Харківської області від 30.09.2025 у справі № 626/1448/25, додану апелянтом до апеляційної скарги, оскільки вказане судове рішення не було предметом дослідження господарського суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали та суд першої інстанції не надавав їй оцінку, а прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування визначених процесуальним законом критеріїв матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Верховний Суд зазначає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Доводи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм процесуального права та встановлених судами обставин і наявності підстав, з якими положення процесуального законодавства пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, не спростовують. Незгода скаржника з судовими рішеннями або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в таких рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
Водночас колегія суддів суду касаційної інстанції не бере до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.11.2021 у справі № 911/1141/21, від 24.01.2023 у справі № 916/2363/22 і від 17.04.2023 у справі № 910/11021/22, оскільки застосування судами положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України у зазначених справах залежало від конкретних обставин справи та наданих заявником доказів, доводів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, і саме цим обґрунтована відмінність судових рішень. Обставини цих справ та справи, яка переглядається, а також предмет позовів та зміст забезпечення різняться.
Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника, що згідно з приписами статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.
4.6. Положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
4.7. За наведеного, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови апеляційного господарського суду та ухвали місцевого господарського суду, які оскаржуються.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.2. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України).
5.3. Таким чином, перевіривши оскаржені судові рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування ухвали та постанови у справі не знайшли підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
6. Судові витрати
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення.
Постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.10.2025 у справі № 922/3684/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак