УХВАЛА

03 лютого 2026 року 
м. Київ

справа №805/2211/17-а
касаційне провадження №К/9901/33172/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 
за участі секретаря судового засідання - Сірак І.М.,
представник позивача - Благодір Р.В.,
представник відповідача-1 - Захарченко В.Ф.,
представник відповідача-2 - Левчук О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін у режимі відеоконференції касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 (суддя Олішевська В.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020 (головуючий суддя - Гайдар А.В., судді - Гаврищук Т.Г., Казначеєв Е.Г.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» до Офісу великих платників податків ДПС (правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та пені, 

УСТАНОВИВ:

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 10.12.2019, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020, позовні вимоги задовольнив частково: визнав протиправною бездіяльність Офісу щодо неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, у розмірі 106690680,00 грн.; стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 106690680,00 грн.; стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства пеню у розмірі 105874569,00 грн. за порушенні строку відшкодування податку на додану вартість. В іншій частині відмовив.
Задовольняючи позов у визначеній частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що після закінчення процедури судового оскарження податкових повідомлень-рішень, якими платнику зменшено суму ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, контролюючим органом відповідно до приписів пункту 200.15 статті 200 ПК України не надано до органу казначейства висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету за спірною декларацією. Контролюючий орган допустився протиправної бездіяльності щодо неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню. Сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року в розмірі 106690680,00 грн не була відшкодована позивачу. Відтак, відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Ураховуючи, що позивачу не було відшкодовано відповідні суми бюджетного відшкодування, у встановлені законом строки, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 ПК України, у редакції розрахунку пені, здійсненому судом. Ненадання контролюючим органом після закінчення процедури судового оскарження до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та не погашення в зв`язку із цим заборгованості з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені. Оскільки судом встановлено право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість за січень 2015 року, а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на його користь заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.
Контролюючий орган, не погодившись з прийнятими судовими рішеннями, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти ухвалу, якою позовну заяву Товариства залишити без розгляду.
Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі скаржник зазначає пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який передбачає, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу. Частиною другою статті 353 цього Кодексу встановлено, що підставою для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Скаржник зазначає, що рішення попередніх інстанцій оскаржуються з підстав, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки ухвалюючи рішення, суди порушили норми процесуального права, а саме: не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи; не отримали свідчення від Служби безпеки України, яка заборонила операції з бюджетними коштами на користь Товариства; не врахували висновки постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2018 у справі №805/2258/17, що набрала законної сили між тими ж сторонами щодо того ж самого предмету спору, що і в оскаржуваних рішеннях.
Скаржник доводить, що позивачем безпідставно заявлена вимога щодо невідображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 106690680,00 грн, оскільки ця сума була заявлена до 01.02.2016 і не відшкодована до 01.01.2017, відтак, платник мав право лише на внесення цієї суми до Тимчасового реєстру заяв про відшкодування сум ПДВ. Щодо позовних вимог про відшкодування податку на додану вартість в сумі 106690680,00 грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, скаржник зазначив, що позивач та суд протиправно розрахували пеню за несвоєчасну сплату бюджетного відшкодування з ПДВ з грудня 2018 року, в той час як у справі № 805/2258/17-а було встановлено, що сума бюджетного відшкодування не була узгодженою до проведення додаткової перевірки контролюючим органом, яка, в свою чергу, була проведена у жовтні 2018 року і нею було частково підтверджено право Товариства на бюджетне відшкодування.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.09.2021 відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Товариство подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, крім іншого, просило суд закрити касаційне провадження у даній справі на підставі статті 339 КАС України, яке обґрунтувало відсутністю порушення норм процесуального права. Зокрема, позивач посилався на те, що позовні вимоги у справі № 805/2258/17-а та у даній справі № 200/2211/17-а не є подібними та не призведуть до подвійного стягнення сум бюджетного відшкодування. Крім того, Товариство вказує, що у даній справі судом першої інстанції двічі зупинялося провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 805/2258/17-а, що свідчить про те, що суд першої інстанції врахував результати розгляду справи № 805/2258/17-а та не встановив жодних порушень матеріального чи процесуального права. Також, Товариство зазначило, що жодною нормою Податкового кодексу України та іншого законодавства не передбачено зупинення відшкодування ПДВ на підставі листів Служби безпеки України.
Розглянувши клопотання Товариства, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Так, Верховний Суд відкрив касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою Управління з підстав, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки згідно доводів скаржника при ухвалені рішень судами були порушені норми процесуального права, а саме: не встановлено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи - не отримали свідчення від СБУ, яка заборонила операції з бюджетними коштами на користь позивача; не враховано висновки постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2018 у справі № 805/2258/17, що набрала законної сили між тими ж сторонами щодо того ж самого предмету спору, що і в оскаржуваних рішеннях.
Таким чином, оскільки підставою для відкриття касаційного провадження у даній справі слугував саме пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, що, у свою чергу, передбачає необхідність перевірки повноти дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, повного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, підстави для закриття касаційного провадження у даній справі відсутні.
Керуючись положеннями статей 241, 243, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про закриття касаційного провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» до Офісу великих платників податків ДПС (правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та пені - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складений 09.02.2026

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
В.В. Хохуляк 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду