УХВАЛА

15 січня 2026 року 
м. Київ
справа №990/555/25
адміністративне провадження №П/990/555/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Загороднюка А. Г.,
суддів: Соколова В. М., Білак М. В., Желєзного І. В., Мацедонської В. Е.,
розглянувши клопотання представника Президента України про розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін справи за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-
УСТАНОВИВ:
13 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Президента України (далі - відповідач), у якій вона просила:
- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо невидання Указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у передбачений законом строк;
- зобов`язати Президента України відповідно до статті 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» видати Указ про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі подання Вищої ради правосуддя від 22 грудня 2020 року №3563/0/15-20 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області»;
- стягнути на користь ОСОБА_2 з держави Україна в особі Президента України 120 500 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів у складі: головуючого судді Загороднюка А.Г., суддів: Соколова В. М., Білак М. В., Желєзного І. В., Мацедонської В. Е.
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
09 грудня 2025 року до Верховного Суду від представника відповідача - Мовіле Олександра Сергійовича надійшов відзив на позовну заяву. 
Разом із відзивом на позовну заяву до Верховного Суду від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи № 990/555/25 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник відповідача зазначає, що характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників справи не відповідає переліку справ, визначеному частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Крім того, сторона відповідача вказує на намір подати низку клопотань, розгляд яких потребує їх обговорення з висловленням позицій усіма учасниками справи та ухвалення відповідних процесуальних рішень суду.
Вирішуючи зазначене клопотання, Суд виходить з такого.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема Вищої ради правосуддя, визначені статтею 266 КАС України, за змістом частини другої якої такі справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
Частиною першою статті 262 КАС України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до частини шостої статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Верховний Суд відзначає, що предмет спору у цій справі стосується оскарження бездіяльності Президента України, розгляд якої відповідно до частини другої статті 266 та частини п`ятої статті 262 КАС України, за відсутності клопотання позивача, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд звертає увагу на те, що КАС України закріплює за судом достатній обсяг повноважень, які дозволяють з дотриманням усіх засад (принципів) судочинства і процесуальних прав та гарантій учасників справи здійснювати належну оцінку та дослідження доказів, а також повно й усебічно з`ясовувати обставини справи, розгляд якої здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що не зменшує обсягу наявних у сторін процесуальних прав та обов`язків і можливостей для їх практичної реалізації. Розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не є визначальним для правильного вирішення спору.
У цій справі сторонам у повній мірі було забезпечено можливість реалізації закріплених за ними у процесуальному законі прав, зокрема щодо подання відзиву на позов та відповіді на нього, якими сторони станом на момент вирішення питання про наявність підстав для призначення справи для розгляду в судовому засіданні скористалися. Учасники справи обмінялися вказаними заявами по суті справи, а отже, обізнані з позицією один одного і аргументами, наведеними на їхнє обґрунтування. Учасники справи не позбавлені можливості подавати додаткові письмові пояснення і мають цілодобовий доступ до матеріалів справи в підсистемі «Електронний Суд».
Суд ураховує і те, що наведені сторонами у заявах по суті доводи не потребують вжиття додаткових, передбачених процесуальних законом заходів, для їх оцінки (роз`яснень спеціалістів, експертиз, виклику свідків тощо).
Водночас у клопотанні представника відповідача про розгляд справи за участю сторін у судовому засіданні не наведено конкретних мотивів і причин стосовно того, у чому полягає необхідність здійснення розгляду справи саме у такий спосіб (з повідомленням сторін про судове засідання), які права та/або обов`язки як учасника справи заявник не може реалізувати поза судовим засіданням під час письмового розгляду та як цьому сприятиме публічний розгляд справи з проведенням усних слухань.
Крім того, представником відповідача до початку розгляду справи по суті не заявлено жодних клопотань, які, як зазначає заявник, потребують їх обговорення з висловленням позицій усіма учасниками справи та ухвалення відповідних процесуальних рішень суду, а лише зазначено про намір їх подання у майбутньому, що не є достатньою процесуальною підставою для призначення справи до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок (пункт 25 рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» («Axen v. Germany», заява №8273/78).
Проте ЄСПЛ зауважив, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, а право брати участь у судових засіданнях не є абсолютним, про що вказують й норми пункту 2 частини третьої статті 44 КАС України, згідно з якими учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
ЄСПЛ визнав необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino v. Portugal», заява №64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник [в одній із зазначених справ] не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.
Беручи до уваги викладене, Суд уважає достатнім здійснювати розгляд цієї справи на основі письмових доказів, у зв`язку з чим не вбачає необхідності у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Керуючись статтями 241, 248, 261, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання представника Президента України про розгляд справи №990/555/25 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін справи - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями й не оскаржується.
Головуючий суддя А. Г. Загороднюк
судді: В. М. Соколов
М. В. Білак
І. В. Желєзний
В. Е. Мацедонська