ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року 
м. Київ
cправа № 904/4127/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Баранця О. М., Губенко Н. М., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Чередко А. Є., судді: Кощеєв І. М., Мороз В. Ф.)
від 14.07.2025

у справі за позовом  ОСОБА_2 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські Вежі"
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:  ОСОБА_1 
про визнання недійсними рішень установчих та загальних зборів,

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські Вежі" (далі - відповідач, ОСББ), в якому просив:
- визнати недійсним рішення установчих зборів ОСББ, яке оформлене протоколом від 27.05.2016 № 1 (питання № 3), в частині обрання членів правління у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (голова правління), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;
- визнати недійсним рішення установчих зборів ОСББ, яке оформлене протоколом від 27.05.2016 № 1 (питання № 4), в частині обрання члена ревізійної комісії у складі ОСОБА_7 ;
- визнати недійсним рішення загальних зборів ОСББ, яке оформлене протоколом від 11.04.2017 (питання № 3), в частині обрання члена правління ОСОБА_8 замість ОСОБА_4 та в частині заміни члена ревізійної комісії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ;
- скасувати реєстраційні дії та записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що стосуються рішення установчих зборів ОСББ, яке оформлене протоколом від 27.05.2016 № 1 (питання № 3), в частині обрання членів правління у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (голова правління), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

2. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не повідомляв позивача про проведення спірних зборів, в порядку та строки обумовлені законом. Рішення, прийняті на установчих та загальних зборах ОСББ мають підтверджуватися не тільки протоколами, а й невід`ємними додатками до них - бюлетенями для голосування та листками письмового опитування, проте, всупереч приписів статуту ОСББ та закону, до оспорюваних протоколів не долучені жодні бюлетені поіменного голосування та письмового опитування. У матеріалах реєстраційної справи наявний тільки оспорюваний протокол № 1 від 27.05.2016, до якого не долучено жодного додатку, а протокол загальних зборів ОСББ від 11.04.2017, як і його невід`ємні додатки - відсутні.

3. 20.03.2024 Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю.

4. 13.05.2025 Центральний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував у частині   визнання недійсним рішення установчих зборів ОСББ, яке оформлене протоколом від 27.05.2016 № 1 (питання №№ 3, 4) про обрання членів правління у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (голова правління), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та про обрання члена ревізійної комісії у складі ОСОБА_7 та розподілу судових витрат й ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовив.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

5. 14.07.2025 Центральний апеляційний господарський суд ухвалив додаткову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з апеляційним переглядом справи № 904/4127/23, в сумі 10 000,00 грн.

6. Ухвалюючи вказану додаткову постанову суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, із того, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн є завищеними та виходять за розумні межі вартості цих послуг у даному випадку з огляду на предмет та обставини справи, адже правовідносини сторін у даній справі не є складними (не містять окремих нетипових обставин), приймаючи до уваги і те, що представництво інтересів третьої особи здійснювалося тим самим адвокатом, його позиція не змінювалась, що свідчить про вже сформовану його правову позицію щодо розгляду даної справи, враховуючи обсяг документів, їх зміст, що не потребувало від адвоката значного обсягу часу та зусиль, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності, розумності та неминучості, а тому вони підлягають зменшенню.      

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу. 

7.  16.08.2025 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просив змінити додаткову постанову суду апеляційної інстанції, стягнувши з позивача на його користь 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

8. У касаційній скарзі скаржник не погоджується з обґрунтуванням та самим зменшенням суми витрат на правничу допомогу, які поніс ОСОБА_1 та які підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 236 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", і не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у пункті 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункті 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; у пунктах 128-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19; у постановах Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 912/1/23, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, що є підставою касаційного оскарження судового рішення відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

9. Верховний Суд ухвалою від 11.09.2025 відкрив касаційне провадження у справі та призначив касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позиція Верховного Суду
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

10. Здійснюючи касаційне провадження Суд зазначає таке.

11. Як встановлено судом апеляційної інстанції 30.03.2024 між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Алексєєвим Олександром Євгеновичем (Виконавець) підписано Договір про надання правової (правничої) допомоги (надалі - Договір), згідно з яким:

- в рамках даного Договору Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе доручення Клієнта про надання обумовленої цим договором юридичної (правничої) допомоги (надалі - правнича допомога). Клієнт приймає на себе зобов`язання сплатити виконавцю винагороду за надану правничу допомогу та Фактичні витрати, в обсязі, на умовах і в порядку, що визначені даним Договором. Адвокатом, що надає правову допомогу Клієнту за цим договором є адвокат Алексєєв Олександр Євгенович, що діє на підставі свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 2650 від 17 вересня 2012, виданого Дніпропетровською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури. Виконавець може залучати до виконання цього укладеного договору про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Виконавець зобов`язаний забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності. Юридична (правнича) допомога полягає у наданні адвокатських послуг щодо представництва та/або захисту інтересів Клієнта у господарській справі № 904/4127/23 за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дніпровські Вежі", треті особи без самостійних вимоги на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур міської ради, ОСОБА_1 , про визнання недійсними рішень установчих та загальних зборів. Юридична (правнича) допомога щодо представництва та/або захисту інтересів Клієнта здійснюється у суді апеляційної інстанції (п.п. 1.1.- 1.4. Договору);

- виконавець зобов`язаний надати Клієнту обумовлену цим Договором правничу допомогу в обсязі, передбаченому пунктом 1.6 Договору. Клієнт зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплатити Гонорар виконавця в порядку та на умовах, визначених даним Договором та додатковими угодами до нього. Клієнт зобов`язаний приймати від Виконавця послуги, що надаються згідно з цим Договором. Надані послуги приймаються за актами прийому - здачі наданих послуг, які є невід`ємними частинами цього договору (п.п. 2.1.1., 2.2.5., 2.2.7. Договору);

- сторони погодили порядок оплати послуг, зокрема, вартість наданих юридичних послуг Виконавця за цим договором складає 20 000,00 грн (двадцять тисяч грн 00 коп.), які підлягають сплаті Замовником на підставі виставленого рахунку та акту виконаних робіт. Оплата за даним договором здійснюється Клієнтом на підставі виставленого рахунку від Виконавця. Такий рахунок за вибором Виконавця може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або електронним листом на електронну поштову скриньку Клієнта. Рахунок вважається отриманим Клієнтом з моменту його надходження до поштового відділення, яке обслуговує адресу місця проживання (реєстрації) Клієнта та/або з моменту надходження електронного листа на електронну поштову скриньку Клієнта. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Виконавцем юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту факсимільним зв`язком або поштою. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Виконавцю письмові аргументовані заперечення на акт (п. 4 Договору).

12. 16.05.2025 ОСОБА_1 та адвокатом Алексєєвим Олександром Євгеновичем підписано Акт наданих послуг до Договору про надання      правничої допомоги. Згідно з актом наданих послуг від 16.05.2025 по Договору про надання правової допомоги від 30.03.2024, вбачається надання таких послуг:
- аналіз рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2024 у справі № 904/4127/23 на предмет подання апеляційної скарги;
- складення апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2024р., ухваленого у господарській справі № 904/4127/23, аналіз судової практики;
- представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях Центрального апеляційного господарського суду 21.01.2025р., 18.03.2025р., 13.05.2025р.

13. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

14. Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

15. Згідно із статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

16. Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону № 5076-VI);
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

17. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

18. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пунктах 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

19. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

20. Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

21. У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

22. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

23. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

24. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

25. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

26. Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

27. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

28. Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

29. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності, господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

30. Водночас, за приписами частини шостої цієї ж статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

31. Отже, процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди з розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

32. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц);
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

33. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

34. Як встановлено судом апеляційної інстанції,  адвокатом  Алексєєвим Олександром Євгеновичем надано, а клієнтом прийнято послуги з правничої допомоги під час розгляду справи № 904/4127/23 в суді апеляційної інстанції  на загальну суму 20 000,00 грн та ця сума є фіксованою.

35. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).  

36. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

37. Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

38. Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

39. Верховний Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

40. Судом апеляційної інстанції встановлено, що адвокат Алексєєв О.Є. був представником ОСОБА_1 та приймав участь на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, а отже, є обізнаним із обставинами справи та правовою позицією у спірних правовідносинах.

41. При цьому, судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано правову позицію Верховного Суду, наведену у справах № 756/2114/17 і № 911/3386/17, відповідно до якої підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу учаснику процесу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права. 

42. Судом апеляційної інстанції не встановлено будь - яких обставин щодо того, що правова позиція ОСОБА_1 не була сталою і зазнавала суттєвих змін протягом розгляду спору у судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин змінювалося.

43. При цьому, адвокат Алексєєв Олександр Євгенович надавав правову допомогу заявнику у суді першої інстанції, тому, відповідно, був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Отже підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи. 

44. Відтак, суд апеляційної інстанції правомірно частково погодився із запереченнями позивача, адже заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн є завищеними та виходять за розумні межі вартості цих послуг у даному випадку з огляду на предмет та обставини справи, адже правовідносини сторін у даній справі не є складними (не містять окремих нетипових обставин), приймаючи до уваги і те, що представництво інтересів третьої особи здійснювалося тим самим адвокатом, його позиція не змінювалась, що свідчить про вже сформовану його правову позицію щодо розгляду даної справи, враховуючи обсяг документів, їх зміст, що не потребувало від адвоката значного обсягу часу та зусиль, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності, розумності та неминучості, та дійшов висновку про те, що вони підлягають зменшенню.      

45. Щодо доводів скаржника про те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 236 ГПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", і не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у пункті 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункті 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; у пунктах 128-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19; у постановах Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 912/1/23, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, колегія суддів зазначає наступне.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначено про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначено про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено про те, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважлила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У постанові Верховного Суду 01.08.2019 у справі № 915/237/18 зазначено про те, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.  Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 зазначено про те, що   відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:  1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;  2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Водночас при вирішенні питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначено про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 зазначено про те, що   у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.   

46. Отже відсутні підстави стверджувати про те, що судом апеляційної інстанції не враховано наведені правові висновки, оскільки правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із вказаними висновками Верховного Суду щодо відсутності обов`язку суду присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, у випадку встановлення обставин, зокрема, про те, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час, що і було встановлено судом апеляційної інстанції у цьому випадку. 

47. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 зазначено про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Судами встановлено, що відповідачем не надано Верховному Суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. За таких обставин, надаючи оцінку співмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката із складення касаційної скарги у справі № 910/13071/19 в розмірі 4 000 грн зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та з урахуванням ціни позову у справі 174 889, 02 грн, Верховний Суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у суді касаційної інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3 280 грн таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 912/1/23 зазначено про те, що   фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.   Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.   У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат згідно частиною 4 статті 126 ГПК України, зокрема посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.   Однак у порушення зазначених вимог процесуального законодавства суд апеляційної інстанції в обґрунтування висновку про неспівмірність заявлених відповідачем витрат не навів жодних конкретних підстав для зменшення гонорару адвоката, з урахуванням наведених вище критеріїв розподілу витрат на правничу допомогу, а обмежився лише загальною тезою про їх невідповідність критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності, пропорційності понесених витрат на професійну правничу допомогу, складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Натомість у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції частково погодився із запереченнями позивача та встановив, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн є завищеними та виходять за розумні межі вартості цих послуг у даному випадку з огляду на предмет та обставини справи, адже правовідносини сторін у даній справі не є складними (не містять окремих нетипових обставин), приймаючи до уваги і те, що представництво інтересів третьої особи здійснювалося тим самим адвокатом, його позиція не змінювалась.

48. Вказані висновки сформовано судами з урахуванням дослідження різних доказів та встановлення різних фактичних обставин у кожній окремій справі.

49. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, яка є подібною до справи, що розглядається Судом.

50. Не можна посилатись на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

51. Відтак, дослідивши зміст наведених постанов, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість тверджень скаржника, оскільки суд апеляційної інстанції в цьому випадку правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відповідні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, а висновки судів ґрунтуються на встановлених обставинах, які в цьому випадку формують зміст правовідносин у справі та відповідні висновки суду.

52. З огляду на викладене, доводи скаржника визнаються судом безпідставними та необґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

53. Пунктом 1 частини      першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

54. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

55. З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а додаткової постанови Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2025 без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для її скасування.

Керуючись статтями 126, 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2025 у справі № 904/4127/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                                І. Кондратова

Судді                                                                                                     О. Баранець

                                                                                                              Н. Губенко