ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 504/4181/17
провадження № 61-7999св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Лиманський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2025 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Комлевої О. С.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Лиманський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, правонаступником якої є Служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області, про оспорювання батьківства, внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану, визнання частково недійсним актового запису.
2. Позов обґрунтовано тим, що він із 2011 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 . Протягом чотирьох років вони проживали разом, вели спільне господарство. У жовтні 2011 року відповідач повідомила йому, що вагітна, та вони почали готувалися до пологів, разом відвідували лікарів, вибирали речі для майбутньої дитини.
3.  ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_7 .
4. Позивач посилався на те, що він не звернув увагу на оформлення документів про народження дитини, відповідач зробила все самостійно, оскільки він був необізнаний у таких справах. У подальшому він дізнався, що інформація про батька дитини була внесена зі слів відповідача, а саме: батьком дитини зазначено ОСОБА_8 .
5. Протягом двох років після народження дитини позивач підтримував разом із ОСОБА_9 стосунки, разом виховували дитину, відвідували публічні місця, зустрічали свята. Іноді сторони проживали окремо, оскільки час від часу виникали сварки, однак, він продовжував виконувати свої обов`язки батька щодо утримання дитини, купляв необхідні речі, медикаменти, продукти харчування.
6. Наприкінці 2014 року відповідач повідомила позивачу про припинення між ними відносин, заборонила йому спілкуватися та бачитися з дитиною.
7. Пізніше позивачу стало відомо, що 08 листопада 2014 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_2 .
8. 05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу РАЦС із заявою про визнання батьківства відносно ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . За його заявою в актовий запис про народження № 37 від 18 травня 2012 року були внесені зміни щодо прізвища дитини та відомості про батька.
9. Позивач зазначає, що оскільки на час народження дочки ОСОБА_11 перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, то він не міг бути батьком цієї дитини.
10.  ОСОБА_1 вважає себе біологічним батьком ОСОБА_10 та оспорює батьківство ОСОБА_2 .
11. Крім того, позивач вважав, що правовідносини, що виникли між сторонами, не врегульовані СК України, тому суд має застосувати аналогію права та керуватись положеннями статті 136 СК України, а саме: у разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд ухвалює рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
12. Посилаючись на викладене, позивач просив суд:
визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду із позовом про визнання батьківства та поновити його;
визнати ОСОБА_1 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визнати ОСОБА_2 таким, що не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_12 
визнати частково недійсним актовий запис про народження № 37 від 18 травня 2012 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_12 ;
внести зміни до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_12 , а саме: в графі «прізвище» змінити з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 »; в графі «по батькові» змінити з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 »; в графі відомості про батька виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України;
внести відомості про батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця міста Одеси, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
13. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статей 136, 138 СК України ОСОБА_1 не є тією особою, яка має право оспорювати батьківство ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_17 . Крім того, суд урахував, що ОСОБА_2 повністю визнав себе батьком ОСОБА_17 , своє батьківство не оспорює, особисто звернувся з заявою до місцевого відділу реєстрації актів цивільного стану щодо визнання батьківства та внесення відповідних відомостей до актового запису про народження дитини. Також суд урахував, що не проведення судово-генетичної експертизи у цьому випадку не має істотного значення, оскільки особами, які мають право на звернення до суду з позовом про виключення відомостей із актового запису про народження, такий факт не оспорюється.
15. Постановою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
16. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року змінено в мотивувальній частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
17. Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , однак, помилився щодо мотивів такої відмови.
18. Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для ухвалення рішення, а тому задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу (десяти років із дня народження дитини) не цікавився нею, не утримував її, не виконував батьківських обов`язків, не відповідає інтересам дитини, її психологічному та гармонійному розвитку. Тому суд дійшов висновку, що втручання держави в життя сім`ї загалом та дитини, зокрема у цьому випадку, не може вважатися пропорційним заявленій меті, оскільки заявленою метою ОСОБА_1 у сенсі пред`явлених позовних вимог є внесення змін до державного реєстру актів цивільного стану шляхом зміни прізвища та по батькові дитини, внесення відомостей про батька дитини - ОСОБА_1 , тобто формальні обставини, а не налагодження контакту з дитиною, її матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток тощо. Крім того, суд виходив із того, що саме внаслідок своєї бездіяльності, яка виразилася у тому, що позивач своєчасно не здійснив жодної дії відповідно до чинного законодавства на засвідчення походження дитини від нього, ОСОБА_1 набув такого статусу, який відповідно до положень статті 136 СК України позбавив його права оспорювати батьківство ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_12 .
19. Також суд урахував висновок психологічного дослідження від 28 листопада 2016 року № 5257 Одеського наукового-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, який міститься у справі № 504/597/15, згідно з яким поява у житті дитини ОСОБА_12 біологічного батька ( ОСОБА_1 ) буде суттєвим стресовим чинником, оскільки благополучне існування дитини у сім`ї, яку вона сприймає за рідну, буде порушено.
20. Постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
21. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
22. Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд вдався до аналізу особи позивача, при цьому, не навів конкретних підстав, за яких біологічний батько не може бути визнаний батьком дитини. Крім того, суд не встановив та не навів мотивів, чим саме будуть порушені права та інтереси дитини встановленням батьківства ОСОБА_1 .
23. Також суд залишив поза увагою те, що фактично спір між сторонами щодо батьківства дитини відсутній, однак, відповідач чинить перешкоди в документальному оформленні позивача батьком дитини. Тому, першочерговому врахуванню при вирішенні справи підлягають інтереси дитини, а не самих сторін спору.
24. Посилання апеляційного суду на те, що позивач протягом 10 років, знаючи про своє батьківство, не виявив жодного піклування про неї та не надавав матеріальної допомоги, не може бути підставою для відмови біологічному батьку у визнанні батьківства.
25. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_2 добровільно дав згоду на зазначення його батьком дитини у свідоцтві про народження та виконує всі обов`язки батька щодо дитини, не може бути підставою для відмови біологічному батьку про встановлення його батьківства.
26. Суд апеляційної інстанції, не розглянувши фактичні обставини справи, не перевіривши посилання позивача на розірвання шлюбу між відповідачами, не встановивши, якими саме доказами підтверджено матеріальне забезпечення ОСОБА_18 дитини та виконання ним батьківських обов`язків, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька дитини.
27. Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.
28. Встановлено, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
29. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
30. Встановлено порядок виконання постанови суду, що є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану (відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) змін до актових записів про народження дитини ОСОБА_12 , а саме: в графі «батько» виключити відомості про батька « ОСОБА_2 » та включити відомості про батька « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець міста Одеса, Україна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 », змінити по-батькові дитини із « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_19 », та залишити без змін ім`я та прізвище дитини - « ОСОБА_20 ».
31. Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог в частині встановлення того, що ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому сторонами не заперечувалось під час розгляду справи, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_12 .
32. Також суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про зміну по батькові ОСОБА_12 , проте, відмовляючи в іншій частині вимог щодо необхідності зміни прізвища, суд зазначив, що позивачем не наведено жодних обставин, які свідчать про необхідність зміни прізвища дитини та яким інтересам дитини будуть відповідати такі зміни.
33. Водночас суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_12 ; визнання частково недійсним актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції відносно ОСОБА_12 , є такими, що не підлягають задоволенню, так як є неналежним способом захисту порушеного права.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
34. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .
35. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .
36. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
37. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
38. У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
39. Підставою касаційного оскарження адвокат Гула С. Є. зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року в справі № 759/3363/16-ц, від 16 червня 2021 року в справі № 463/2991/18, 03 травня 2022 року у справі № 950/569/20-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних в справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України);
не врахування вказівок, зазначених Верховним Судом під час перегляду цієї справи № 504/4181/17.
40. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не було враховано позицію ОСОБА_3 щодо того, що на сьогодні найкращим інтересам дитини є те, щоб позивач не був вписаний як біологічний батько в свідоцтво про народження дитини, і не може визначатись батьком, оскільки таке суперечитиме найкращим інтересам дитини.
41. Крім того, апеляційний судом не було взято до уваги висновок психологічного дослідження № 5257 від 28 листопада 2016 року.
42. Також зазначає, що ОСОБА_1 не подавав заяву до РАЦСу, коли мав право це зробити, уникав реалізації своїх батьківських обов`язків до звернення до суду.
43. Посилається на те, що зміна прізвища чи по батькові відповідно до статті 148 СК України вимагає врахування думки дитини.
44. У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
45. Підставою касаційного оскарження адвокат Сухецька С. М. зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року в справі № 752/22028/16-ц, від 18 березня 2020 року в справі № 464/104/16-ц, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних в справі доказів, необґрунтоване відхилення клопотання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України);
не врахування вказівок, зазначених Верховним Судом під час перегляду цієї справи № 504/4181/17.
46. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не залучив до участі у справі правонаступника служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області - служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області й, відповідно, остання не викликалась в судові засідання.
47. Також заявниця посилається на те, що апеляційним судом протиправно відмовлено у задоволенні клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 , яка перебувала за межами України.
48. Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу повторно та частково задовольняючи позовні вимоги, не вирішував питання стосовно встановлення та наведення мотивів, чи будуть порушені права та інтереси дитини встановленням батьківства позивача.
49. Вказує, що позивач ніколи не зустрічався та не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до її життя.
50. У касаційній скарзі заявниця також посилається на неврахування апеляційним судом висновку психологічного дослідження № 5257 від 28 листопада 2016 року.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
51. У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 від ОСОБА_1 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
52.  ОСОБА_1 та ОСОБА_21 із літа 2011 року до жовтня 2011 року мали подружні відносини.
53.  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували у шлюбі як між собою, так і в іншому зареєстрованому шлюбі.
54.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 народила дочку ОСОБА_22 (т. 1, а. с. 7).
55. 18 травня 2012 року ОСОБА_3 здійснила актовий запис народження дитини відповідно до статті 135 СК України (за вказівкою матері).
56. Відповідно до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, дитина записана як « ОСОБА_10 », де у розділі відомості про матір зазначено « ОСОБА_21 », у розділі відомості про батька - « ОСОБА_8 » (т. 1, а. с. 7).
57.  ОСОБА_3 визнала факт того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_23 . Ця обставина не заперечувалася у судовому засіданні ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 .
58. 08 листопада 2014 року ОСОБА_21 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , шлюбне прізвище дружини - « ОСОБА_13 ».
59. 05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області із заявою про визнання батьківства відносно дитини - ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до реєстрації шлюбу з ним і його дружиною ОСОБА_9 .
60. На підставі заяви ОСОБА_2 в актовий запис № 37 від 18 травня 2012 року про народження дитини були внесені зміни, а саме: прізвище дитини « ОСОБА_24 » змінено на « ОСОБА_13 », ім`я « ОСОБА_7 » і по батькові « ОСОБА_15 » залишилися без змін, внесені зміни в графу відомості про батька, зокрема прізвище « ОСОБА_24 » змінено на « ОСОБА_13 », по батькові « ОСОБА_25 » змінено на « ОСОБА_26 », вказана дата народження батька « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». У відомості про матір внесені зміни, зокрема прізвище матері замість « ОСОБА_24 » вказано « ОСОБА_13 ».
61. 05 березня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану комінтернівського районного управління юстиції Одеської області видане повторне свідоцтво про народження ОСОБА_12 , де у графі батька зазначено ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 8).
62. У лютому 2015 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування комінтернівської районного державної адміністрації, про визнання батьківства щодо дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. с. 14-19).
63. Вимоги позову обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_21 з 2011 року. Упродовж чотирьох років вони проживали разом, вели спільне господарство. У жовтні 2011 року відповідач повідомила йому про те, що вона завагітніла. Упродовж 2011-2012 року вони готувалися до пологів, разом відвідували лікарів, обирали одяг та інші речі для їхньої майбутньої дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 при партнерських пологах у них народилася донька ОСОБА_7 . На той час він не звернув уваги на оформлення документів про народження дитини, оскільки відповідач все зробила самостійно у відділі РАЦС, а він був необізнаний у таких справах, так як інших дітей у нього немає. Пізніше йому стало відомо, що відповідач записала уявну людину як батька, тобто інформація про батька була внесена з її слів. Упродовж двох з половиною років вони продовжували стосунки, виховували дитину, разом відвідували публічні місця, зустрічали свята. Їхнє спілкування та життя спостерігали сусіди та родичі. Іноді у них із відповідачем траплялися непорозуміння, які доходили до сварок, і деякий час вони проживали окремо. Проте, у такі моменти він продовжував виконувати свої обов`язки батька щодо утримання дитини, купляв необхідні речі, медикаменти, продукти харчування та інші речі. Відповідач повідомила йому про розірвання відносин між ними та заборонила йому бачитись із дочкою, а пізніше він дізнався, що вона 08 листопада 2014 року одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_13 », у зв`язку із чим у нього немає не тільки юридичного, але й фактичного зв`язку з донькою і він змушений звернутися до суду з метою визнання батьківства.
64. У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 просив суд: визнати його батьком малолітньої дитини - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про народження № 37 від 18 травня 2012 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області на ОСОБА_12 , а саме: в графі прізвище дитини змінити « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 »; в графі ім`я залишити без змін; в графі по батькові змінити з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 »; в графі відомості про батька виключити відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, та внести відомості про батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м. Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
65. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2016 року у справі № 504/597/15-ц, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
66. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що ОСОБА_1 не здійснив жодної дії на визначення походження дитини від нього, що свідчить про самоусунення ОСОБА_1 від визнання себе батьком цієї дитини, тому його право не було і не могло бути порушеним. Крім того, суди виходили з того, що народження дитини було зареєстроване відповідно до частини першої статті 135 СК України. Станом на 18 травня 2012 року ОСОБА_18 у шлюбі з ОСОБА_2 не перебувала, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 не було перешкод на подання заяви до органів реєстрації актів громадянського стану та на вирішення питання про походження дитини від нього у встановленому законом порядку. За відсутності заяви позивача ОСОБА_1 про його батьківство, мати дитини внесла відомості про походження дитини при її реєстрації за своєю вказівкою. ОСОБА_2 за власною заявою визнав себе батьком дитини, записаний як батько дитини, його батьківство ОСОБА_1 не оспорював, а просив лише визнати його батьком дитини і внести відповідні зміни в актовий запис.
67. Ухвалою Комінтернівського районного суду від 05 червня 2019 року призначено у справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставили питання: «чи являється (може бути) ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?» (т. 1, а. с. 192, 193).
68. У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_3 із дитиною ОСОБА_17 до експертної установи 10 липня 2019 року та 03 вересня 2019 року експертизу проведено не було, а матеріали справи повернено до суду (т. 1, а. с. 204).
Позиція Верховного Суду
69. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
70. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
71. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
72. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
73. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
74. З матеріалів касаційних скарг вбачається, що судове рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині не переглядається.
75. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
76. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. 
77. Згідно зі статтею 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
78. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
79. Під час розгляду справи судами встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, при цьому факт сумісного проживання сторони не оспорюють.
80. Стаття 125 СК України визначає походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері і батька дитини; за рішенням суду.
81. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
82. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
83. Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
84. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).
85. Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
86. Судом апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 народила доньку ОСОБА_22 .
87. Сумісної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_9 щодо походження дитини не було. Тому, 18 травня 2012 року ОСОБА_9 здійснила державну реєстрацію народження дитини, яка проведена відповідно до вимог частини першої статті 135 СК України (за вказівкою матері).
88. 08 листопада 2014 року ОСОБА_21 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .
89. 05 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області із заявою про визнання батьківства відносно дитини - ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до реєстрації шлюбу з ним і його дружиною ОСОБА_9 .
90. На підставі заяви ОСОБА_2 в актовий запис № 37 від 18 травня 2012 року про народження дитини були внесені зміни, а саме: прізвище дитини « ОСОБА_24 » змінено на « ОСОБА_13 », ім`я « ОСОБА_7 » і по батькові « ОСОБА_15 » залишилися без змін, внесені зміни в графу відомості про батька, зокрема прізвище « ОСОБА_24 » змінено на « ОСОБА_13 », по батькові « ОСОБА_25 » змінено на « ОСОБА_26 », вказана дата народження батька « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». У відомості про матір внесені зміни, зокрема прізвище матері замість « ОСОБА_24 » вказано « ОСОБА_13 ».
91. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
92. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
93. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
94. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
95. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
96. У рішенні від 19 березня 2019 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «M. T. v. UKRAINE», № 950/17, § 23-24, вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись із життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадках, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини, та не проігнорували при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
97. Суд апеляційної інстанції, виконуючи вказівки частини першої статті 417 ЦПК України та врахувавш, що сторони по справі не заперечують, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_17 , дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Одеса, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) є батьком малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
98. Колегія суддів відхиляє посилання заявників у касаційних скаргах на те, що апеляційним судом не було враховано найкращі інтереси дитини, оскільки визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
99. Крім того, судом також встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області 23 червня 2020 року позов ОСОБА_18 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був укладений 08 листопада 2014 року між ними, і зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, а/з про шлюб № 204. 
100. При цьому судом надана оцінка виконанню ОСОБА_18 батьківських обов`язків щодо дитини, відсутністю ОСОБА_18 в участі у розгляді справи, яка переглядається.
101. Крім того, одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
102. Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
103. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.
104. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.
105. Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.
106. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.
107. Водночас, суд апеляційної інстанції правомірно виснував, що у позові ОСОБА_1 не зазначено жодних обставин, які свідчать про необхідність зміни прізвища дитини, та яким інтересам дитини будуть відповідати такі зміни, що і було підставою відмови в указаній частині позовних вимог.
108. З огляду на те, що апеляційний суд відмовив у задоволені позовних вимог щодо зміни прізвища дитини, тому доводи касаційних скарг в указаній частині не заслуговують на увагу.
109. Разом із тим, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про необхідність зміни по батькові дитини з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 ».
110. Доводи касаційної скарги про те, що  ОСОБА_1 не подавав заяву до РАЦСу, коли мав право це зробити, уникав реалізації своїх батьківських обов`язків до звернення до суду, відхиляються колегією суддів, оскільки такі обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання батьківства.
111. Посилання заявників на неврахування апеляційним судом висновку психологічного дослідження № 5257 від 28 листопада 2016 року також відхиляються колегією суддів, оскільки такий зроблено під час розгляду справи № 504/597/15-ц, водночас станом на час розгляду даної справи пройшло багато часу, проте відповідачка в силу диспозитивності цивільного процесу не надала відповідних доказів, які б підтверджували обставини, на які вона посилається. 
112. Доводи щодо незалучення правонаступника служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації - служби у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме ухвалою апеляційного суду від 24 травня 2022 року про залучення правонаступника (т. 3, а. с. 133). В подальшому служба у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області просила розглядати справу за їх відсутності (т. 4, а. с. 209).
113. Також відхиляються доводи заявника про те, що апеляційний суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, у зв`язку із хворобою ОСОБА_3 , яка перебувала за межами України, оскільки представники останньої брали участь в судових засіданнях апеляційного суду. При цьому доказів перебування на лікарняному матеріали справи не містять.
114. Крім того, апеляційний суд зазначив, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності апеляційний суд не вбачав, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції обґрунтовано не знайшов.
115. Таким чином, скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, врахувавши положення частини першої статті 417 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
116. Посилання заявників на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року в справі № 759/3363/16-ц, від 16 червня 2021 року в справі № 463/2991/18, 03 травня 2022 року у справі № 950/569/20-ц, від 05 вересня 2018 року в справі № 752/22028/16-ц, від 18 березня 2020 року в справі № 464/104/16-ц, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18,відхиляються колегією суддів, оскільки з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, судове рішення апеляційного суду не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.
117. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
118. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
119. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович