ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 456/1567/24
провадження № 61-13430св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
представника ОСОБА_2 - адвокат Крушельницька Уляна Осипівна,
заінтересована особа - ОСОБА_3 , 
представник ОСОБА_3 - адвокат Пилипів Ольга Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Крушельницької Уляни Осипівни, 
на постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст вимог 
У березні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат 
Крушельницька У. О., звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заінтересована особа - ОСОБА_3 .
Заява обґрунтована тим, що рішенням Районного Суду Праги 3 від 15 червня 
2009 року у справі опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за заявою матері 
про врегулювання обов`язків також на період після розлучення батьків стосовно неповнолітньої дитини затверджено батьківську угоду, за якою: неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довірена на виховання матері на період після розірвання шлюбу батьків; батько зобов`язався сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 01 вересня 2008 року 
і з дня винесення остаточного рішення суду про розірвання шлюбу, 
у розмірі 3 000,00 чеських крон щомісячно;аліменти сплачуються матері щомісячно наперед, обов`язково до 15 числа кожного місяця; батько зобов`язався не пізніше 30 червня 2009 року сплатити матері заборгованість по аліментах за період 
із 1 вересня 2008 року по 30 квітня 2009 року у сумі 4 241,00 чеських крон; жоден 
із учасників справи не має права на відшкодування судових витрат.
22 липня 2021 року Районний суд Праги 3 видав підтвердження про доручення 
та забезпечення виконання вказаного судового рішення для цілей вимагання виплати на дитину з-за кордону про право на аліменти ОСОБА_8 , якій були встановлені регулярні аліменти у розмірі 3 000,00 чеських крон на місяць 
з 15 червня 2009 року та нарахований аліментний борг на суму 4 241,00 чеських крон за період із 01 вересня 2008 року по 30 квітня 2009 року.
Згідно з довідкою про навчання студента вищого навчального закладу, виданою 
24 жовтня 2023 року вищим навчальним закладом «NEWTON Uniwersiti» 
(місто Прага 4, вулиця 5 Квєтна, 1640/65, поштовий індекс 14021), ОСОБА_4 є студенткою першого курсу даного навчального закладу з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року. Тому ОСОБА_4 має право на отримання визначених іноземним судом аліментів у розмірі 3 000,00 чеських крон на місяць 
з 15 червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто до досягнення повноліття, 
з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 на час навчання у вищому навчальному закладі, а також на отримання нарахованого аліментного боргу.
ОСОБА_4 проживає у Республіці Чехія, суд якої ухвалив рішення 
про стягнення аліментів на її користь з батька - ОСОБА_3 , який проживає 
на території України, у селі Заплатині Стрийського району Львівської області. 
Рішення іноземного суду визнається в Україні, якщо його визнання та виконання, передбачене міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або за принципом взаємності (стаття 462 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, представник ОСОБА_2 - адвокат 
Крушельницька У. О., просила суд задовольнити клопотання про визнання 
та надання дозволу на примусове виконання вищевказаного рішення іноземного суду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 
2024 року у складі судді Бучківської В. Л. клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Крушельницької У. О., про визнання та надання дозволу 
на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, задоволено.
Надано дозвіл на примусове виконання на території України судового рішення Районного суду Праги 3 від 15 червня 2009, справа № 10 Nc 6/2009-63, 
10P і Nc 98/2009, 10P i Nc 151/2009, прийняте в особі одноособового судді Магістра Дани Пернетової у справі опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі Муніципального округу Прага 3 
із юридичною адресою Управління Муніципального округу Прага 3, як конфліктний опікун, дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої 
за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого там само, для доставки за адресою: 
АДРЕСА_2 , за заявою матері про врегулювання обов`язків також на період після розлучення батьків.
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000,00 чеських крон на місяць, 
що згідно з офіційним курсом Національного банка України становить 5 274,60 грн, за період із 15 червня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто до досягнення повноліття, 3 000,00 чеських крон на місяць, що згідно з офіційним курсом Національного банка України становить 5 274,60 грн, на період навчання у вищому навчальному закладі з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року та нарахований аліментний борг у розмірі 4 241,00 чеських крон, що згідно з офіційним курсом Національного банка України становить 7 456,53 грн.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 на отримання аліментів від батька, які стягнуто іноземним судом, до закінчення навчання 
у вищому навчальному закладі, тобто до 23 років. Тому наявні правові підстави 
для задоволення клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Рішення Районний суд Праги 3 від 15 червня 2009 року підлягає примусовому виконання на території України.
Подане клопотання відповідає вимогам статті 466 ЦПК України, до нього доданий перелік необхідних документів. Підстави, передбачені статтею 468 ЦПК України, 
для відмови у задоволенні клопотання відсутні.
При цьому між Україною та Чеською Республікою укладено Договір про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано Законом України 
від 10 січня 2002 року № 2927-III «Про ратифікацію Договору між Україною 
та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах».
Відповідно до частини восьмої статті 467 ЦПК України районний суд визначив еквівалент чеської крони в національній валюті України, на день постановлення ухвали (1 чеська крона = 1,7582 грн).
Районний суд урахував роз`яснення, надані судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів 
і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», застосував норми ЦПК України, зокрема, 
які регулюють питання визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, а також норми Закону України 
«Про міжнародне приватне право». 
Суд першої інстанції застосував положення Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23 листопада 2007 року, ратифікована Україною 11 січня 2013 року, яка набрала чинності для України 
01 листопада 2013 року. 

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Пилипів О. В., задоволено.
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 
2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Крушельницької У. О., про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, відмовлено.
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районний суд зробив помилкові висновки про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Апеляційний суд указав про те, що між сторонами у справі наявне судове рішення національного суду України про стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь 
ОСОБА_9 на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_10 , яке перебуває 
на примусовому виконанні.
Зокрема, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області 
від 06 жовтня 2014 року у справі № 456/3539/14, яке було додано до апеляційної скарги, частково задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_10 , 2003 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 02 вересня 
2014 року до досягнення дитиною повноліття. Це рішення районного суду 
не оскаржувалося в апеляційному порядку, воно набрало законної сили 17 жовтня 2014 року.
Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного управління юстиції від 28 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 456/3539/14 від 20 листопада 
2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_10 , 2003 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 02 вересня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.
При цьому рішення Районного суду Праги 3 від 15 червня 2009 року, яким затверджено батьківську угоду про стягнення аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, набрало законної сили 15 червня 2009 року. Вказане рішення іноземного суду могло бути пред`явлене до примусового виконання в Україні в частині стягнення боргу по аліментах за період із 01 вересня 2008 року по 30 квітня 
2009 року у сумі 4 241,00 чеських крон (який мав бути сплачений не пізніше 
30 червня 2009 року) - протягом трьох років із дня набрання рішенням законної сили, тобто не пізніше травня 2012 року, а в частині стягнення періодичних 
платежів - до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , 
з погашенням заборгованості лише за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).
Проте, клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подано представником ОСОБА_2 у березні 
2024 року, з пропуском процесуального строку на вчинення відповідної дії, 
що є окремою підставою для відмови у задоволенні зазначеного клопотання 
(пункт 5 частини другої статті 468 ЦПК України).
Крім того, суд першої інстанції порушив порядок розгляду вказаного клопотання, визначений нормами ЦПК України, так як у матеріалах справи відсутні докази 
про належне повідомлення ОСОБА_3 про день та місце розгляду справи у суді першої інстанції, останній був позбавлений можливості подати заперечення 
та висловити власну думку з приводу заявленого клопотання (стаття 467 
ЦПК України).
Апеляційний суд надав оцінку положенням укладеного між Україною та Чеською Республікою Договору про правову допомогу в цивільних справах, а також Конвенції про стягнення аліментів за кордоном від 20 червня 1956 року, 
яка 20 липня 2006 року була ратифікована Верховною Радою України та 19 жовтня 2006 року набула чинності для України, та Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, що підписана 23 листопада 2007 року, ратифікована Україною 11 січня 2013 року й набрала чинності для України 01 листопада 2013 року.
При цьому наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2006 року № 121/5 затверджено Інструкцію про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, положення якої також застосовано судом апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції застосував відповідні норми національного 
та міжнародного права, врахував роз`яснення, надані судам у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів 
та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до Верховного Суду
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат 
Крушельницька У. О., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою 
на постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2024 року залишити в силі. 
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження 
у справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 04 листопада 2025 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката 
Крушельницька У. О., мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилкові висновки по суті вирішення клопотання.
Рішення Районний суд Праги 3 від 15 червня 2009 року підлягає примусовому виконання на території України. У матеріалах справи наявне підтвердження іноземного суду про доручення та забезпечення виконання вказаного рішення іноземного суду для цілей виплати на дітей з-за кордону від 22 липня 2021 року. 
З урахуванням дати видання зазначеного підтвердження, заявником не пропущено процесуальний строк для подання відповідного клопотання (стаття 463 
ЦПК України).
ОСОБА_1 навчається у вищому навчальному закладі на території Чеської Республіки, а тому має право на отримання аліментів до закінчення навчання. 
При цьому ОСОБА_1 не подала позову про стягнення аліментів із батька до національного суду України. Судове рішення у справі № 456/3539/17, 
на яке послався суд апеляційної інстанції, не стосується стягнення аліментів 
на дитину, яка навчається. Розмір аліментів, стягнутих указаним судовим рішенням, значно менший за розмір аліментів, які стягнуто іноземним судом, що погіршує інтереси дитини. Суд повинен забезпечити якнайкращі інтереси дитини.
Апеляційний суд невірно застосував норми ЦПК України, які регулюють питання визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, а також норми міжнародного права, у тому числі, 
не враховано положення укладеного між Україною та Чеською Республікою Договору про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано 
Законом України від 10 січня 2002 року № 2927-III «Про ратифікацію Договору 
між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу 
від представника ОСОБА_3 - адвоката Пилипів О. В., в якому викладено аргументи щодо необґрунтованості касаційної скарги. 
Вказується, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).
15 червня 2009 року Районний суд Праги 3 в особі одноособового судді Магістра Дани Пернетової у справі опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі Муніципального округу Прага 3 
із юридичною адресою Управління Муніципального округу Прага 3, як конфліктний опікун, дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої 
за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого там само, для доставки за адресою: 
АДРЕСА_2 , за заявою матері врегулювати обов`язки також на період після розлучення батьків стосовно неповнолітньої дитини, вирішив затвердити наступну батьківську угоду:
І. Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була довірена на виховання матері на період після розірвання шлюбу батьків.
ІІ. Батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 01 вересня 2008 року і починаючи з дня винесення остаточного рішення суду про розірвання шлюбу батьків неповнолітньої дитини, 
у розмірі 3 000,00 чеських крон щомісячно.
ІІІ. Аліменти сплачуються щомісяця наперед, матері, обов`язково до 15 числа кожного місяця.
IV. Батько зобов`язується не пізніше 30 червня 2009 року сплатити матері заборгованість по аліментах за період із 1 вересня 2008 року по 30 квітня 2009 року у сумі 4 241,00 чеських крон.
V. Жоден із учасників не має права на відшкодування судових витрат.
Вказане судове рішення набрало законної сили 15 червня 2009 року (а. с. 4, 6-8).
Згідно із постановою Районного суду Праги 3 від 12 листопада 2021 року апеляційну скаргу проти цієї ухвали не прийнято (а. с. 9-10)
22 липня 2021 року Районний суд Праги 3 видав підтвердження про доручення 
та забезпечення виконання судового рішення для цілей вимагання виплати на дітей з-за кордону про право на аліменти ОСОБА_8 , якій були встановлені регулярні аліменти у розмірі 3 000,00 чеських крон на місяць з 15 червня 2009 року та нарахований аліментний борг на суму 4 241,00 крон за період із 01 вересня 
2008 року по 30 квітня 2009 року (а. с. 14).
Відповідно до довідки про навчання студента вищого навчального закладу, виданої 24 жовтня 2023 року вищим навчальним закладом «NEWTON Uniwersiti» (місцезнаходження: місто Прага 4, вулиця 5 Квєтна, 1640/65, поштовий індекс 
14021, ОСОБА_4 є студенткою першого курсу даного навчального закладу з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року, навчається 
по акредитованій бакалаврській програмі з економіки та менеджменту (а. с. 19).
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 жовтня 
2014 року у справі № 456/3539/14 частково задоволено позов ОСОБА_9 
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - 
ОСОБА_10 , 2003 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 02 вересня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.
Зазначене рішення суду першої інстанції не оскаржувалося в апеляційному порядку, набрало законної сили 17 жовтня 2014 року (а. с. 98-99).
Постановою заступника начальника Стрийського міськрайонного управління юстиції від 28 листопада 2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 
з виконання виконавчого листа № 456/3539/14 від 20 листопада 2014 року 
про стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_10 , 2003 року народження, у твердій грошовій 
сумі у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 02 вересня 2014 року 
до досягнення дитиною повноліття (а. с. 100).

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката 
Крушельницька У. О., задоволенню не підлягає. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права 
із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, cудами вирішувалося клопотання представника ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду про стягнення аліментів. 
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися 
до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод 
чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода 
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.
Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок установлено Законом України «Про міжнародне приватне право». 
Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 вказаного Закону визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Питання визнання та виконання рішень іноземних судів регламентовано 
Розділом 13 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до статті 81 цього Закону в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних 
та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, 
до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В Україні 
не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу 
на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта 
або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.
Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право визнання 
та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Районного Суду Праги 3 
від 15 червня 2009 року у справі опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджено батьківську угоду, за якою, разом із іншим: неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довірена на виховання матері на період після розірвання шлюбу батьків; батько зобов`язався сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 01 вересня 2008 року і з дня винесення остаточного рішення суду про розірвання шлюбу, у розмірі 3 000,00 чеських крон щомісячно; аліменти сплачуються матері щомісячно наперед, обов`язково до 15 числа кожного місяця; батько зобов`язався не пізніше 30 червня 2009 року сплатити матері заборгованість по аліментах 
за період із 1 вересня 2008 року по 30 квітня 2009 року у сумі 4 241,00 чеських крон.
У подальшому, 22 липня 2021 року, Районний суд Праги 3 видав підтвердження 
про доручення та забезпечення виконання вказаного судового рішення для цілей вимагання виплати на дитину з-за кордону про право на аліменти ОСОБА_8 .
У березні 2024 року представник ОСОБА_2 звернулася до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання вказаного вище рішення іноземного суду, заінтересована особа - ОСОБА_3 .
Питання визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, регламентовано Главою 1 Розділу 9 ЦПК України.
Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо 
їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода 
на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання 
в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено 
до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення 
з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).
Відповідно до статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання 
про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.
Порядок подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначено статтею 465 ЦПК України.
Так, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) 
або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає 
до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.
Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу 
на примусове виконання рішення іноземного суду.
Відповідно до частин першої-другої статті 467 ЦПК України про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а також якщо у місячний строк з часу повідомлення боржника 
про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає дату, час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.
Згідно з частиною шостою вищевказаної норми права, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову 
у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.
Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали (частина восьма 
статті 467 ЦПК України).
Статтею 468 закріплено підстави для відмови у задоволенні клопотання 
про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Зокрема, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, 
на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно 
до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі 
між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, 
що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі 
між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, 
яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору 
за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, 
що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Вирішуючи спір, апеляцій суд застосував указані норми права, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. 
Крім того, суд апеляційної інстанції вірно врахував роз`яснення, надані судам 
у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року 
№ 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», зокрема, про те, 
що пред`явлення для примусового виконання рішення іноземного суду чи арбітражу після закінчення трирічного строку з дня набрання ними законної сили є підставою для відмови у дозволі на виконання незалежно від того, чи такі наслідки прямо передбачені міжнародним договором, чи він містить загальне посилання на те, 
що порядок виконання рішень регулюється законодавством Договірної Сторони, 
на території якої повинно бути здійснено виконання. Пропуск цього строку у справах про періодичні платежі має своїм наслідком стягнення їх у межах трьох років 
до звернення з клопотанням, а не відмову в задоволенні останнього.
Крім того, суд апеляційної інстанції надав правову оцінку положенням укладеного між Україною та Чеською Республікою Договору про правову допомогу в цивільних справах, який ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Договору 
між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах» від 10 січня 2002 року № 2927-III, а також нормативно-правовим актам міжнародного права, зокрема: Конвенції про стягнення аліментів за кордоном 
від 20 червня 1956 року, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 липня 2006 року та набула чинності для України 19 жовтня 2006 року; Конвенції 
про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, що підписана 23 листопада 2007 року, ратифікована Україною 11 січня 2013 року 
й набрала чинності для України 01 листопада 2013 року.
При цьому наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2006 року № 121/5 затверджено Інструкцію про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, положення якої також застосовано судом апеляційної інстанції.
Ця Інструкція визначає порядок виконання в Україні вищевказаної Конвенції 
про стягнення аліментів за кордоном від 20 червня 1956 року. 
У пункті 15 зазначеної Інструкції закріплено вимоги до оформлення клопотання 
про визнання і виконання рішення іноземного суду про стягнення аліментів 
із відповідача (боржника), який проживає в Україні, а в пункті 18 вказано, 
що питання про стягнення аліментів або про визнання і виконання рішення 
про стягнення аліментів на користь особи, що проживає за кордоном, в Україні вирішується з урахуванням ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право».
Апеляційний суд установив, що вищевказаними нормами національного 
та міжнародного права (стаття 468 ЦПК України, частина перша статті 54 Договору про правову допомогу в цивільних справах, укладеного між Україною та Чеською Республікою, стаття 22 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей 
та інших видів сімейного утримання) встановлено, що наявність судового рішення національного суду України, як Договірної Сторони, у спорі між тими самими сторонами і з того самого предмета, на тих самих підставах, що набрало законної сили, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу 
на примусове виконання рішення іноземного суду.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, апеляційний суд установив, 
що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 жовтня 2014 року у справі № 456/3539/14 частково задоволено позов ОСОБА_9 
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - 
ОСОБА_10 , 2003 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 02 вересня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.
Вказане рішення суду першої інстанції не оскаржувалося в апеляційному порядку, 
набрало законної сили 17 жовтня 2014 року.
На виконання зазначеного рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (постанова від 28 листопада 2014 року).
Тобто у спірних правовідносинах наявне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, тобто національного суду України, як Договірної Сторони, 
яке перебуває на стадії виконання.
Зазначене унеможливлює задоволення клопотання представника ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Вочевидь є несправедливим наявність двох виконавчих листів про стягнення 
з боржника одних і тих саме сум одній і тій саме особі. Найкращі інтереси дитини 
у першу чергу повинні бути захищені, проте у порядку, передбаченому законодавством. Рішення суду в Україні набрало законної сили і заявником 
не оскаржено.
Крім того, суд апеляційної інстанції вказав про процесуальні порушення районного суду, зокрема, в частині належного повідомлення ОСОБА_3 про день та місце розгляду справи, що позбавило останнього можливості подати заперечення 
та висловити власну думку з приводу заявленого клопотання.
Апеляційний суд указав також, що заявником пропущено процесуальний строк 
пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні, 
що є окремою підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (пункт 5 частини другої статті 468 ЦПК України).
Зокрема, рішення Районного суду Праги 3 від 15 червня 2009 року, яким затверджено батьківську угоду про стягнення аліментів на утримання дочки 
та заборгованості по сплаті аліментів, набрало законної сили 15 червня 2009 року. З урахуванням статті 463 ЦПК України, зазначене рішення іноземного суду могло бути пред`явлено до примусового виконання в Україні в частині стягнення боргу 
по аліментах за відповідний період у сумі 4 241,00 чеських крон - протягом трьох років із дня набрання рішенням законної сили, тобто не пізніше травня 2012 року, 
а в частині стягнення періодичних платежів - до досягнення дитиною повноліття, 
з погашенням заборгованості лише за останні три роки.
Разом із цим, клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подано представником ОСОБА_2 лише у березні 2024 року, тобто з пропуском указаного процесуального строку.
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 681/1130/20-ц (провадження № 61-4742св21) зазначав, що пропуск процесуального строку - 
це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи 
в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані поважними, що породжує відповідні правові наслідки.
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтовані висновки у частині строку пред`явлення рішення іноземного суду до виконання 
на території України й вірно застосував статтю 463 ЦПК України, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.
Висновки апеляційного суду у цій частині узгоджуються з постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 307/461/19 (провадження № 61-19340св19).
Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відмову у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, зазначивши для цього декілька правових підстав, визначених статтею 468 ЦПК України, а не лише пропуск стоку для пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вони у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели 
або могли призвести до неправильного вирішення справи, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
При цьому Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги на те, що рішення суду України погіршує становище заявника, у порівнянні з іноземних судовим рішенням, в якому більший розмір стягнутих аліментів, оскільки предметом розгляду у справі є питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, а не вирішення питання про розмір аліментів. Вирішуючи питання 
про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, суд 
не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, 
які можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання (див.: постанови Верховного Суду: від 10 вересня 2025 року у справі № 727/9668/24, провадження 
№ 61-6694св25; від 04 грудня 2025 року у справі № 824/63/25, провадження 
№ 61-12260ав25).
Посилання заявника касаційної скарги на те, що судове рішення у справі 
№ 456/3539/17 не стосується стягнення аліментів на дитину, яка навчається, 
і це питання вирішено іноземним судовим рішенням спростовуються змістом вищевказаних судових рішень.
Апеляційний суд установив фактичні обставини у справі, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому зробив обґрунтовані висновки по суті вирішення клопотання. Із цих підстав колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зроблені судом апеляційної інстанції висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Вирішуючи спір, апеляційним судом надано відповідь на всі істотні питання, 
що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявника касаційної скарги іншої точки зору на встановлені обставини не спростовує законності 
та обґрунтованості ухваленого судом апеляційної інстанції судового рішення 
та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника (див.: постанова Верховного Суду від 23 грудня 
2025 року у справі № 523/12468/20, провадження № 61-8737св25).
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України апеляційним судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування 
чи відхилення є мотивованими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони 
не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди 
з висновками суду і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України 
не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу 
без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом 
не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну представника ОСОБА_2 - адвоката Крушельницької Уляни Осипівни, залишити без задоволення. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року залишити 
без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк