ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/40062/24
адміністративне провадження № К/990/29048/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів - Жука А.В.,
Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 (головуючий суддя - Стефанов С.О.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 (головуючий суддя - Яковлєв О.В., судді - Крусян А.В., Шевчук О.А.)
у справі № 420/40062/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 , 
Військової частини НОМЕР_2 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду 25.12.2024 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) грошову допомогу на оздоровлення з 01.01.2020 по 30.08.2023 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2020 по 30.08.2023 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення з 31.08.2023 по 05.02.2024 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 31.08.2023 по 05.02.2024 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
2. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
3. Суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду, визначеного частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України, та недоведеність поважності причин пропуску такого строку. До таких висновків суд першої інстанції дійшов керуючись тим, що позивачем заявлено вимоги про виплату грошового забезпечення, яке є щомісячним платежем, а тому про порушення свого права позивач повинен був дізнатися в місяці виплати грошового забезпечення. 
4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 в частині повернення позову за вимогами про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо Військової частини НОМЕР_1 , заявлених за період служби з 01.01.2020 по 19.07.2022, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. В решті ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 залишено без змін.
5. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції приписів статті 233 Кодексу законів про працю України та вказав, що право позивача на звернення до суду з вимогами, що охоплюють період з 01.01.2020 по 19.07.2022, урегульовано статтею 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, до внесених змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») та не обмежено будь-яким строком звернення. Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з вимогами, що охоплюють період з 20.07.2022 по 05.02.2024, оскільки, як установив апеляційний суд, про порушення свого права позивачу було відомо ще у липні-серпні 2024 року, з моменту отримання від відповідачів інформацію про виплачені позивачу суми грошового забезпечення при звільненні з військової служби. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
6. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: статей 110, 116 та 233 Кодексу законів про працю України, та порушення норм процесуального права, зокрема частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
7. На обґрунтування доводів касаційної скарги позивач зазначає, що строк звернення до суду з вимогами щодо періоду з 19.07.2022 обчислюється саме з дати одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені за період служби, у тому числі при звільненні з цієї служби. За позицією скаржника, суди попередніх інстанцій повинні були встановити наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення та після цього встановити початок відліку тримісячного строку звернення до суду. Також позивач указує на помилкове твердження суду апеляційної інстанції, що датою отримання позивачем повідомлення про суми виплачені при звільненні є серпень 2024 року. Зауважує, що лист-відповідь Військової частини НОМЕР_1 отримано позивачем 01.10.2024, а лист-відповідь Військової частини НОМЕР_2 - 30.10.2024, а липень та серпень 2024 року є датами реєстрації цих листів.
Позиція інших учасників справи
8. У відзиві на касаційну скаргу Військова частина НОМЕР_2 з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
Рух касаційної скарги
9. Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 . 
10. Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2026 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження. 
Джерела права та акти їхнього застосування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 
11. Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
12. За правилами частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
13. Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
14. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
15. Частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
16. Відповідно до абзацу першого статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
17. Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Позиція Верховного Суду
18. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19. З огляду на обґрунтування доводів касаційної скарги, у межах цього касаційного провадження Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у частині повернення позовної заяви позивачу в частині вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 05.02.2024. 
20. Для правильного вирішення спору у цій частині позовних вимог необхідно з`ясувати, з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду. 
21. Суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимоги здійснити нарахування та виплату сум, право на які він набув під час проходження військової служби. При цьому важливим є те, що позов про стягнення належного грошового забезпечення подано вже після звільнення позивача з військової служби.
22. У Рішенні від 05.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України, аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення‚ виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
23. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника‚ існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо.
24. Конституційний Суд України зазначив, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому указані виплати‚ гарантовані державою‚ і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
25. З урахуванням викладеного Конституційний Суд України констатував, що під заробітною платою, що належить працівникові, або‚ за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу (у редакції, чинній до 19.07.2022)‚ належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
26. Чинна редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України містить поняття «суми, що належать працівникові при звільненні».
27. З огляду на викладене, строк звернення позивача до суду з вимогами, що охоплюють період з 19.07.2022 по 05.02.2024, регулюється частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, якою визначено тримісячний строк (з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
28. Таким чином, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з вимогами щодо виплати грошового забезпечення у період з 19.07.2022 по 05.02.2024, з урахуванням частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, слід пов`язувати з моментом, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.
29. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, у якій Судова палата сформувала єдиний підхід до застосування частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, якого дотримується Верховний Суд і у подальшій правозастосовній практиці, зокрема, у постанові від 25.09.2025 у справі № 440/9690/24. 
30. Зміст постанови суду апеляційної інстанції дає підстави вважати, що цей суд погодився з позицією позивача, що тримісячний строк звернення до суду з вимогами за період з 19.07.2022 по 05.02.2024 слід обраховувати з дати одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. 
31. Водночас, посилаючись на листи Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 та Військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2024, яким повідомлено адвоката позивача запитувану інформацію, зокрема інформацію про виплачені позивачу суми грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби, суд апеляційної інстанції вважав, що перебіг строку звернення у цій справі розпочався у серпні 2024 року. 
32. Разом з тим, матеріали справи не містять документального підтвердження, що саме у серпні 2024 року відповідач ознайомив позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення. Більше того, у доводах касаційної скарги позивач наполягає на тому, що листи Військової частини Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 та Військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2024 містять лише вихідну дату, а отримання (ознайомлення) позивача з такими відбулося у жовтні 2024 року.
33. З огляду на обставини цієї справи, Верховний Суд зазначає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 05.02.2024 слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача до 25.12.2024 (до моменту звернення до суду із цим позовом) з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.
34. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом (у частині вимог за період з 19.07.2022 по 05.02.2024) та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
35. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовних вимог в частині вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за період з 19.07.2022 по 05.02.2024 є передчасними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
36. Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
37. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - частковому скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
2. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі № 420/40062/24 в частині повернення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо вимог, які охоплюють період з 19.07.2022 по 05.02.2024, скасувати.
3. В цій частині справу № 420/40062/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Одеського окружного адміністративного суду. 
4. В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі № 420/40062/24 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді А.В. Жук

А.Г. Загороднюк