ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 902/1125/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 
представників учасників справи:
позивача - не з`явився,
відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут"
на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року (суддя Нешик О. С.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року (колегія суддів Коломис В. В., Павлюк І. Ю., Розізнана І. В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут"
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"
про зобов`язання вчинити дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (далі - ТОВ "Вінницягаз Збут", Постачальник, позивач) звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (далі - АТ "ОГС "Вінницягаз", Оператор ГРМ, відповідач) з вимогами:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо надання, починаючи з 01 вересня 2018 року, недостовірних об`ємів газу, спожитих побутовими споживачами;

- зобов`язати відповідача надати позивачу достовірну інформацію щодо обсягів природного газу про фактично спожитий газ побутовими споживачами, починаючи з 01 вересня 2018 року.

1.2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між ним та відповідачем укладено договір на розподіл природного газу №09/157423/Д.270-Н від 25 червня 2015 року; відповідач здійснював облік спожитого природного газу, зокрема, визначав спожиті побутовими споживачами обсяги природного газу, а позивач, як постачальник зі спеціальними обов`язками, здійснював нарахування оплати за спожитий природний газ згідно з наданими відповідачем даними та збір коштів за використаний природний газ із побутових споживачів.

1.3. На переконання позивача, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання як Оператор ГРМ щодо обліку газу, надавав некоректну інформацію стосовно фактичного обсягу постачання, що призвело до необґрунтованих витрат ТОВ "Вінницягаз Збут" щодо оплати послуг з розподілу природного газу, отриманих від газорозподільної компанії, а також щодо оплати придбаного газу у АТ "НАК "Нафтогаз України".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року у задоволенні позову ТОВ "Вінницягаз Збут" відмовлено в повному обсязі. 

2.2. Суд першої інстанції врахував, що в матеріалах справи наявні акти наданих послуг з розподілу природного газу за період з вересня 2018 року до грудня 2019 року, які сторонами підписано без зауважень; позивачем будь-якими доказами по справі не доведено неправомірності дій відповідача при визначенні обсягів споживання газу особами, у яких не встановлені лічильники газу, в тому числі, у чому саме полягає відповідне порушення (зокрема, у які періоди з 01 вересня 2018 року відповідачем застосовано норми споживання із порушенням та в яких розмірах); за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи та додаткової судової економічної експертизи доводи позивача, визначені ним як підстави позовних вимог, також жодним чином належними та допустимими письмовими доказами не підтверджено.

2.3. Місцевий господарський суд виснував, що у цій справі документально не підтверджено, зокрема, об`єм (обсяг) розподіленого (транспортованого) природного газу окремо для побутових споживачів, у яких встановлені індивідуальні лічильники, та окремо у споживачів, у яких такі лічильники відсутні, за спірний період, застосування відповідачем норм споживання природного газу для побутових споживачів, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08 червня 1996 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409), постановою Кабінету Міністрів України №63 від 30 січня 2019 року, постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27 лютого 2019 року. З огляду на це суд зазначив, що наявні у матеріалах справи докази, навіть з урахуванням їх сукупності, не можуть бути належними, допустимими та вірогідними доказами обставин, на які посилається позивач, що виключає задоволення його позовних вимог, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

2.4. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції змінено в мотивувальній частині, в решті залишено без змін.

2.5. Колегія суддів апеляційного господарського суду погодилася з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак не погодилася із правовим обґрунтуванням вказаного висновку.

2.6. Суд апеляційної інстанції із посиланням на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 15 липня 2022 року у справі №918/662/21 зазначив, що звертаючись до суду з вимогою про визнання неправомірними дій Оператора ГРМ щодо надання ТОВ "Вінницягаз збут" недостовірних об`ємів газу, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження відсутності постачання споживачам тих обсягів газу, за які було підписано акти та здійснено оплату на користь НАК "Нафтогаз України". Суд також врахував, що позивач просить зобов`язати відповідача надати достовірну інформацію щодо обсягів природного газу про фактично спожитий газ побутовими споживачами. Однак така вимога не є конкретизованою та не містить інформації про які "достовірні показники" стверджує позивач. Заявивши таку вимогу, позивач намагається через судове рішення встановити ймовірність помилковості показників, тобто позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях. ТОВ "Вінницягаз збут" у позовній заяві та у апеляційній скарзі наводить власні розрахунки невідповідності показників газу, які були передані відповідачем, що свідчить про можливість позивача здійснити власний розрахунок таких об`ємів, проте такого зроблено не було. Заявлені позивачем у цій справі вимоги не можуть самостійно розглядатися в окремій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійсненого відповідачем передання об`ємів газу, може бути предметом доказування при вирішенні спору про право, зокрема: про стягнення плати за поставлений газ; про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (у випадку припинення надання послуг) тощо.

2.7. Крім того, вимога про визнання неправомірними дій відповідача щодо надання позивачу недостовірних об`ємів газу та про зобов`язання надати достовірну інформацію щодо обсягів, які "ймовірно існують" не є належним способом захисту також через те, що містить лише припущення щодо події в майбутньому. На час вирішення спору по суті судам не надано доказів наявності порушення прав та законних інтересів позивача, а йдеться лише про припущення. До того ж апеляційний суд зауважив, що корегування обсягів природного газу, оплаченого на користь НАК "Нафтогаз України", має пряме відношення до договірних відносин між позивачем та НАК "Нафтогаз України". І саме в межах договірних відносин мають розглядатися спори щодо обсягів газу. Договори між позивачем та відповідачем в частині розподілу газу виконані, послуги надані, бухгалтерська документація підписана без зауважень, договори припинили свою дію, тому вимога щодо надання достовірної інформації про фактично спожитий газ населенням є безпідставною.

2.8. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у разі виявлення фактів неправильного повідомлення відповідачем позивача щодо обсягів використаного газу останній не позбавлений права подати позов про відшкодування збитків, спричинених протиправними діями Оператора ГРМ.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "Вінницягаз Збут" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року у справі №902/1125/20, у якій позивач просить вказані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

3.2. Підставами касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

4. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2025 року для розгляду касаційної скарги ТОВ "Вінницягаз Збут" у справі №902/1125/20 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Колос І. Б.

4.2. Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року зазначену касаційну скаргу на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) залишено без руху з підстав неналежного обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень та несплати судового збору. Скаржнику надано строк для усунення недоліків.

4.3. Позивач усунув недоліки касаційної скарги у визначений Верховним Судом строк.

4.4. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 02 грудня 2025 року №32.2-01/2986 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №902/1125/20 у зв`язку з відпусткою судді Колос І. Б.

4.5. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 грудня 2025 року зазначену касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

4.6. Ухвалою від 02 грудня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.

4.7. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.8. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Стислий виклад встановлених судами обставин справи

5.1. ТОВ "Вінницягаз Збут" є суб`єктом ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) на території м. Вінниця та Вінницької області відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України №187 від 22 березня 2017 року, №867 від 19 жовтня 2018 року.

5.2. Протягом спірного періоду позивач здійснював постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №633 від 11 травня 2017 року. Позивач надає споживачам послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу. При цьому, інші послуги на ліцензованій території, зокрема, розподіл та облік розподіленого природного газу протягом спірного періоду здійснював Оператор ГРМ, яким є АТ "ОГС "Вінницягаз".

5.3. 25 червня 2015 року між ТОВ "Вінницягаз Збут" як замовником та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (правонаступником якого є АТ "ОГС "Вінницягаз") як газорозподільним підприємством укладено договір на розподіл природного газу №09/157423/Д.270-Н (далі - Договір), згідно з пунктами 2.1, 2.2 якого газорозподільне підприємство зобов`язалось надавати замовнику з 01 липня 2015 року послугу з транспортування природного газу газорозподільними системами до меж споживачів замовника відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. Газ замовника, транспортування якого за цим Договором здійснює газорозподільне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), газоспоживне обладнання яких підключено до газорозподільних мереж.

5.4. Пунктом 3.2 Договору визначено, що облік обсягів природного газу, що транспортується на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами користування та Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України №618 від 27 грудня 2005 року, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 року за №67/11941 та для споживачів-населення за Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246.

5.5. Обсяг протранспортованого природного газу за розрахунковий період для споживачів постачальника за регульованим тарифом визначається відповідно до договорів на постачання газу, укладених між замовником, відповідним споживачем та газорозподільним підприємством (пункт 3.3 Договору).

5.6. Згідно з пунктом 3.4 Договору за підсумками розрахункового періоду газорозподільне підприємство формує акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу та реєстр обсягів розподіленого природного газу споживачам замовника за розрахунковий період по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником, та у зазначений строк передає його на погодження замовникові. При наявності розбіжностей у частині визначення обсягу протранспортованого газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання обсяг протранспортованого газу встановлюється відповідно до даних газорозподільного підприємства.

5.7. Пунктом 4.6 Договору передбачено, що послуги з транспортування природного газу ГРМ підтверджуються підписаним між газорозподільним підприємством та замовником актом наданих послуг, що оформлюється з урахуванням обсягу протранспортованого газу за розрахунковий період, визначеного відповідно до розділу III Договору.

5.8. Відповідно до пункту 4.9 Договору, акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством.

5.9. До обов`язків газорозподільного підприємства у пункті 6.1 Договору віднесено, зокрема: забезпечення транспортування природного газу ГРМ до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених Договором та погоджених оператором, за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків замовника за надані газорозподільним підприємством послуги; складення та надання на погодження замовникові акту наданих послуг; забезпечення за підсумками розрахункового періоду формування обсягу газу по споживачах постачальника за регульованим тарифом, що є замовником, та не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надавати зазначеному замовникові персоніфіковані дані про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу по кожному споживачу цього замовника. При цьому, за окремим письмовим запитом замовника по конкретному споживачу щодо уточнення даних або інформації (покази вузла обліку тощо) про обсяг споживання газу надати відповідну письмову відповідь протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

5.10. Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на термін до 31 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони повинні переоформити додаток до Договору, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (пункт 11.1 Договору).

5.11. На виконання Договору щомісячно між сторонами складались та підписувались акти наданих послуг з розподілу природного газу, відповідно до яких загальний обсяг розподіленого природного газу населенню складає: у вересні 2018 року - 4772199 куб.м вартістю 3923320,24 грн (акт №ВІ000022234 від 30 вересня 2018 року); у жовтні 2018 року - 23526549 куб.м вартістю 19341646,46 грн (акт №ВІ000024493 від 31 жовтня 2018 року); у листопаді 2018 року - 54291860 куб.м вартістю 44634423,95 грн (акт №ВІ000027709 від 30 листопада 2018 року); у грудні 2018 року - 73772238 куб.м вартістю 60649632,30 грн (акт №ВІП00000109 від 31 грудня 2018 року); у січні 2019 року - 77410488 куб.м вартістю 63640710,40 грн (акт №ВІЯ89004007 від 31 січня 2019 року); у лютому 2019 року - 59433607 куб.м вартістю 48861556,98 грн (акт №ВІЯ89007508 від 28 лютого 2019 року); у березні 2019 року - 51298370 куб.м вартістю 42173415,95 грн (акт №ВІЯ89011097 від 31 березня 2019 року); у квітні 2019 року - 24882060 куб.м вартістю 20456039,17 грн (акт №ВІЯ89014120 від 30 квітня 2019 року); у травні 2019 року - 10950338 куб.м вартістю 9002491,87 грн (акт №ВІЯ89016047 від 31 травня 2019 року); у червні 2019 року - 6888806 куб.м вартістю 5663425,19 грн (акт №ВІЯ89017746 від 30 червня 2019 року); у липні 2019 року - 8022392,80 куб.м вартістю 6595369,57 грн (акт №ВІЯ89019690 від 31 липня 2019 року); у серпні 2019 року - 7889410,94 куб.м вартістю 6486042,53 грн (акт №ВІЯ89021496 від 31 серпня 2019 року); у вересні 2019 року - 10006267,82 куб.м вартістю 8226352,90 грн (акт №ВІЯ89023505 від 30 вересня 2019 року); у жовтні 2019 року - 21891002,60 куб.м вартістю 17997031,06 грн (акт №ВІЯ89026035 від 31 жовтня 2019 року); у листопаді 2019 року - 41059162,51 куб.м вартістю 33755558,67 грн (акт №ВІЯ89029712 від 30 листопада 2019 року); у грудні 2019 року - 53205293,09 куб.м вартістю 43741135,56 грн (акт №ВІЯ89033303 від 31 грудня 2019 року).

5.12. Статус постачальника зі спеціальними обов`язками позивач втратив з моменту набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2020 року №740 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", тобто з 21 серпня 2020 року.

5.13. Починаючи з січня 2020 року позивач отримує інформацію щодо обсягів спожитого (протранспортованого) газу споживачам категорії "населення" з інформаційної платформи Оператора ГТС на підставі договору №1910000195 від 16 грудня 2019 року.

5.14. Відповідно до висновку експерта №10416/21-71/7383-7389/22-71 від 15 квітня 2022 року за результатами проведення судово-економічної експертизи в межах наданих документів та компетенції експерта документально підтвердити об`єм розподіленого АТ "ОГС "Вінницягаз" природного газу побутовим споживачам позивача, в яких встановлено індивідуальні лічильники, за період з 01 вересня 2018 року до 01 жовтня 2020 року, а також визначити аналогічні (часткові) дані за період з 01 вересня 2018 року до 31 грудня 2019 року не видалося можливим з причин ненадання документів, які б дали можливість розмежувати дані про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (транспортованого) природного газу окремо для побутових споживачів, у яких встановлені індивідуальні лічильники, та окремо на споживачів, у яких такі лічильники відсутні; документально підтвердити застосування АТ "ОГС "Вінницягаз" норм споживання природного газу для побутових споживачів, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року №619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування"; постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року №63; постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27 лютого 2019 року, а також встановити обсяги постачання природного газу для побутових споживачів, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки,, за період з 01 вересня 2018 року по 01 жовтня 2020 року помісячно, не видається за можливе з причин, наведених в дослідницькій частині висновку експерта.

5.15. Відповідно до висновку експерта №4656/22-21 від 19 листопада 2024 року за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи, в обсязі наданих документів та компетенції експерта:

- за відсутності вихідних даних, документально підтвердити або спростувати за даними ГРМ розрахунок розбіжності між даними про фактичні обсяги споживання природного газу побутовими споживачами та даними про фактичні обсяги споживання природного газу побутовими споживачами, зазначеними на інформаційній платформі Оператора ГРМ за період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2020 року не вбачається за можливе;

- за відсутності вихідних даних, документально підтвердити або спростувати розрахунок здійснення Оператором ГРМ коригування обсягів фактичного споживання природного газу побутовими споживачами, у зв`язку зі зміною норм споживання планових місячних об`ємів споживання у побутових споживачів, наданих показників лічильників газу побутовими споживачами за період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2020 року не вбачається за можливе;

- документально підтвердити застосування та коригування норм споживання природного газу для побутових споживачів, у зв`язку із зміною норм споживання планових місячних об`ємів споживання у побутових споживачів, наданих показників лічильників газу побутовими споживачами за період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2020 року в даних, що надавались Оператором ГРМ до інформаційної платформи Оператора ГРМ, та актах наданих послуг з розподілу природного газу за період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2020 року не вбачається за можливе;

- у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відповідних розрахунків, складених в ході проведення перевірок профільним контролюючим органом, та ненаданням на дослідження Оператором ГРМ - АТ "Вінницягаз" інформації з особових рахунків споживачів документально підтвердити чи спростувати здійснення Оператором ГРМ коригування зменшення та/або перерахунки розподілених відповідно до норм споживання об`ємів природного газу у разі відсутності лічильників природного газу відповідно до змін норм споживання, що діяли у період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2020 року не вбачається за можливе;

- визначити розбіжність між розподіленим АТ "ОГС "Вінницягаз" об`ємом природного газу побутовим споживачам, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки, та виставленими до оплати таким побутовим споживачам обсягами природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року №63 та постанови Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року №143, що діяли у період з 01 вересня 2018 року по 30 вересня 2020 року не вбачається за можливе.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Доводи касаційної скарги позивача

6.1. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про неправильне застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та 20 Господарського кодексу України, без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/9167/19 стосовно способу судового захисту.

6.2. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, позивач вказує на порушення судами статті 236 ГПК України з огляду на ненадання належного мотивування аргументам позивача при прийнятті оскаржених рішень, нездійснення судами всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та належної оцінки змісту позовних вимог.

6.3. Позивач наголошує, що він звернувся до суду для захисту своїх прав внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків як Оператором ГРМ щодо визначення об`єму споживання природного газу відповідно до засобів обліку, встановлених у побутових споживачів, та за нормами споживання, які були встановленими діючими на той період постановами Кабінету Міністрів України для населенням у разі відсутності газових лічильників. При цьому обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є таким, що безпосередньо визначений положеннями статті 16 ЦК України (пункти 3, 4 частини другої цієї статті). Крім того, відповідний спосіб захисту передбачений спеціальним законом, він відповідає змісту порушеного права та є ефективним, адже забезпечить можливість повного відновлення права позивача (отримання достовірної інформації щодо обсягів природного газу).

6.4. Позивач звертає увагу, що у зв`язку з численними скаргами споживачів природного газу, скориставшись своїм правом безперешкодного доступу до лічильників газу, встановлених у побутових споживачів, було проведено перевірку показань, за результатами якої виявлено розбіжності між нарахованим та фактично спожитим об`ємом природного газу; проте по більшій кількості адрес абонентів інформація не перевірена. Зазначене дає позивачу підстави вважати, що ТОВ "Вінницягаз Збут", сплачуючи вартість отриманої від газорозподільної компанії послуги з розподілу природного газу, несе необґрунтовані витрати, обумовлені наданням некоректної інформації щодо фактичного обсягу постачання. Також позивач стверджує, що внаслідок завищення відповідачем обсягів розподілу нібито спожитого газу побутовими споживачами ТОВ "Вінницягаз Збут" понесло необґрунтовані втрати перед АТ "НАК "Нафтогаз України", оскільки в актах приймання-передачі з останнім включені обсяги природного газу, які не підтверджуються фактичними показниками лічильників споживачів. При цьому позивач вимушений брати на себе безпідставно збільшені зобов`язання щодо сплати природного газу, і до вирішення питання в судовому порядку позивач має керуватися саме даними Оператора ГРМ.

6.5. Також позивач вважає, що Оператором ГРМ під час визначення обсягу розподіленого природного газу для населенням у разі відсутності газових лічильників у період з 01 серпня 2018 року до 31 жовтня 2020 року не враховано норми споживання, встановлені діючими на той період постановами Кабінету Міністрів України, що також є підставою для здійснення перерахунку об`ємів розподіленого природного газу та зменшення безпідставно переданих відповідачем об`ємів природного газу за вказаний період.

6.6. Отже, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, як Оператором ГРМ, щодо обліку газу порушує права позивача як постачальника природного газу.

6.7. Позивач зазначає, що у відповідній таблиці, що міститься в матеріалах справи, виведена різниця як за нормами споживання так і за об`ємами природного газу, яка підлягає коригуванню та має бути врахована при вирішенні цієї справи. Поряд із цим позивач вважає, що для точного встановлення розбіжностей між нарахованим та фактично спожитим об`ємом природного газу необхідним є призначення у справі повторної судово-економічної експертизи з метою з`ясування обсягу цих розбіжностей.

6.8. З урахуванням цього ТОВ "Вінницягаз Збут" зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки постановам Кабінету Міністрів України, в які неодноразово вносились зміни щодо норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників, в результаті чого виникла різниця між розподіленими Оператором ГРМ об`ємами природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників та об`ємами природного газу згідно з нормами споживання, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідні періоди. Також судами не взято до уваги інформацію щодо обсягу розподіленого природного газу побутовим споживачам, у яких відсутній облік природного газу із застосуванням засобів вимірювальної техніки (лічильників) за період з 01 вересня 2018 року до 30 вересня 2020 року, інформацію щодо кількості побутових споживачів ТОВ "Вінницягаз Збут", яким надаються послуги постачання природного газу станом на 30 квітня 2021 року, інформацію щодо обсягу фактично спожитого природного газу побутовими споживачами за період з 01 вересня 2018 року до 30 вересня 2020 року, інформацію щодо обсягу протранспортованого природного газу та обсягів фактично спожитого природного газу за цей період, що надавалась позивачем до суду першої інстанції супровідним листом від 15 грудня 2022 року.

7. Заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача

7.1. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій у цій справі - без змін.

7.2. Крім того, відповідач просить закрити касаційне провадження в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки постанова Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права

8.1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом (статті 15, 16 ЦК України).

8.2. Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

8.3. Зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

8.4. Статтями 525, 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.5. Відносини між газопостачальними організаціями, споживачами природного газу та Оператором ГРМ регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1382/27827 (далі - Правила постачання) та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824 (далі - Кодекс ГРМ).

8.6. Відповідно до пункту 2 розділу III Правил постачання (в редакції від 01 серпня 2018 року) постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

8.7. Відповідно до пункту 13 розділу III Правил постачання розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

8.8. Згідно з пунктом 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ (в редакції від 01 серпня 2018 року) визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. У разі встановлення лічильника газу у комунальній квартирі об`єм споживання природного газу розраховується відповідно до кількості мешканців квартири та займаної ними площі.

8.9. Пунктом 4 цієї глави встановлено, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. 

8.10. У пункті 5 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ зазначено, що Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.11. Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи відповідачем як Оператором ГРМ у спірний період здійснювався облік обсягу відібраного споживачами позивача природного газу, що було підставою для нарахування ТОВ "Вінницягаз Збут" таким споживачам коштів за природний газ, а також для розрахунків позивача із НАК "Нафтогаз України". Відповідач визначав об`єми спожитого природного газу, який обліковується лічильниками природного газу, а також за нормами споживання (у разі відсутності лічильників).

8.12. Позивач вважає, що відповідач завищував обсяги спожитого газу побутовими споживачами, внаслідок чого ТОВ "Вінницягаз Збут" понесло необґрунтовані втрати перед НАК "Нафтогаз України". Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, як Оператором ГРМ, щодо обліку газу порушує права позивача, як постачальника природного газу. Внаслідок цього ТОВ "Вінницягаз Збут" звернулося до суду з позовом про визнання неправомірними дій АТ "ОГС "Вінницягаз" щодо надання, починаючи з 01 вересня 2018 року, недостовірних об`ємів газу, спожитих побутовими споживачами, та зобов`язання АТ "ОГС "Вінницягаз" надати ТОВ "Вінницягаз Збут" достовірну інформацію щодо обсягів природного газу про фактично спожитий газ побутовими споживачами протягом спірного періоду.

8.13. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначених позовних вимог, виснувавши про те, що позивачем не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами обставин, на які посилається позивач.

8.14. Суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, зауважив про те, що вимога про визнання неправомірними дій відповідача щодо надання позивачу недостовірних об`ємів газу та про зобов`язання надати достовірну інформацію щодо обсягів, які "ймовірно існували" не є належним способом захисту.

8.15. Під час касаційного перегляду справи Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.16. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.17. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.18. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

8.19. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.20. В обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, позивач у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови неправильно застосував статтю 16 ЦК України, не врахувавши висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 19 травня 2020 року у справі №910/9167/19 щодо способу судового захисту.

8.21. За змістом постанови Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/9167/19 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання відповідача надати повний обсяг послуг у порядку та на умовах договору про закупівлю послуг, зазначав, що відповідач не у повному обсязі виконав зобов`язання за договором, тому вважав правомірним звернення з позовом про примусове виконання обов`язку в натурі. 

За результатами касаційного перегляду справи №910/9167/19 Верховний Суд зауважив, що відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Верховний Суд виснував, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, урахував наведені положення законодавства та умови спірного договору (пункт 10.3), згідно з яким, зокрема, передбачено, що закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за цим договором і від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору, взяв до уваги факт ненадання відповідачем за договором послуг, які є предметом спору у цій справі, а також те, що обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є тим належним та ефективним (у розумінні положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне поновлення його порушених прав, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з чим погодилася і колегія суддів суду касаційної інстанції.

8.22. Правовідносини у справі №910/9167/19 не є подібними правовідносинам у цій справі №902/1125/20, у тому числі з огляду на те, що у справі №910/9167/19 позивач на підставі пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України заявив до відповідача вимогу про виконання обов`язків за договором, які лишились невиконаними попри закінчення строку дії договору (зокрема, виготовлення технічної документації із землеустрою), що порушує права позивача; натомість у справі, що переглядається, укладений між сторонами договір про розподіл природного газу виконаний, відповідні акти приймання-передачі наданих послуг з розподілу природного газу за спірний період підписані позивачем без зауважень; водночас у подальшому позивач став вважати, що відповідач надавав йому недостовірні об`єми газу, спожиті побутовими споживачами, що, за припущеннями позивача, призвело до його необґрунтованих витрат, тому на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України позивач заявив до відповідача вимоги про визнання неправовірними його дій щодо надання недостовірних об`ємів газу та зобов`язання надати достовірну інформацію щодо обсягів природного газу.

8.23. Отже, визначена позивачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України щодо застосування судом апеляційної інстанції статті 16 ЦК України без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладеного у постанові від 19 травня 2020 року у справі №910/9167/19, не отримала свого підтвердження.

8.24. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.25. Отже, касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Вінницягаз Збут" в частині вказаної підстави підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

8.26. Крім того, Верховний Суд зауважує, що у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (пункти 6.5 - 6.7 постанови).

8.27. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі № 914/1128/16, від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16.

8.28. У постанові від 28 травня 2020 року у справі № 910/7164/19 Верховний Суд зазначив, що ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

8.29. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

8.30. Обираючи спосіб захисту, як-то визнання неправовірними дій Оператора ГРМ щодо надання недостовірних об`ємів газу та зобов`язання його надати достовірну інформацію щодо обсягів природного газу, позивачем в позові втілюється безпосередня мета, яку він прагне досягти, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

8.31. Позивач наголошує, що він звернувся до суду для захисту своїх прав внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків як Оператором ГРМ щодо визначення об`єму споживання природного газу відповідно до засобів обліку, встановлених у побутових споживачів, та за нормами споживання (у випадках відсутності засобів обліку). На переконання позивача, обраний ним спосіб захисту відновить порушене право ТОВ "Вінницягаз Збут" на отримання достовірної інформації щодо обсягів природного газу.

8.32. Водночас суд апеляційної інстанції зробив правильні висновки про те, що позивач фактично намагається встановити помилковість отримуваних ним даних щодо споживання природного газу побутовими споживачами у спірний період. Встановлення таких обставин, з огляду на наведені вище правові позиції Верховного Суду, не може бути самостійним предметом розгляду в окремій судовій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійсненого відповідачем передання об`ємів газу, може бути предметом доказування при вирішенні спору про право, зокрема: про стягнення плати за поставлений газ; про припинення дій, що порушують право, тощо. Договір на розподіл природного газу №09/157423/Д.270-Н від 25 червня 2015 року між позивачем та відповідачем виконаний та припинив свою дію, послуги надані, акти приймання-передачі підписані без зауважень, тому задоволення вимоги про надання достовірної інформації про фактично спожитий газ населенням не призведе до поновлення прав позивача, які він насправді вважає порушеними, а спричинить подання наступних позовів та ініціювання інших судових процесів з метою приведення здійснених ним розрахунків за природний газ у відповідність до отриманої інформації.

8.33. Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який за результатами дослідження спірних правовідносин виснував про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Стосовно підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

8.34. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.35. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.36. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.37. Оскільки у цій справі не підтвердилася визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги ТОВ "Вінницягаз Збут" за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України.

8.38. З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

8.39. За результатами касаційного перегляду цієї справи оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно із частиною першою статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.2. Враховуючи доводи касаційної скарги, межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій відсутні.

9.3. Крім того, оскільки підстава для касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою в цій частині на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 296, статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 902/1125/20, відкрите за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, - закрити.

2. В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2025 року у справі № 902/1125/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов

Суддя І. В. Булгакова

Суддя Т. М. Малашенкова