break-word'> 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року
м. Київ

cправа № 925/1293/19
провадження № 12-52звг25

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Ємця А. А., 
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
за участю:
представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайсіті-груп» - не з`явився,
представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор"»- не з`явився,

розглянула в порядку письмового провадженнязаяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайсіті-груп» про перегляд за виключними обставинами ухвал Господарського суду Черкаської області від 11.11.2019, від 13.12.2019, постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайсіті-груп»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор"»
простягнення 16 396 183 грн,

УСТАНОВИВ:

1. У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Скайсіті-груп» (далі - позивач, ТОВ «Скайсіті-груп», Товариство) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотоніський лікеро-горілчаний завод "Златогор"» (далі - відповідач, Завод), в якому просило стягнути заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов десяти з одинадцяти договорів підряду (далі - договори) в частині оплати виконаних протягом квітня-червня 2014 року робіт.
2. Зазначена позивачем ціна позову становить 16 396 183 грн. 
3. Товариство не сплатило судовий збір у встановлених порядку і розмірі, проте у позові прохало допустити його до суду шляхомзвільнення від сплати судового збору або ухвалення з цього приводу будь-якого іншого рішення, яке б дозволило йому захистити у суді свої права за умов відсутності фінансової можливості щодо сплати судового збору.
4. Мотивуючи таке клопотання, Товариство зазначило, що між ним та Заводом було укладено одинадцять договорів, виконані роботи згідно з якими останній не оплатив, що призвело до істотного погіршення майнового становища Товариства, яке фактично припинило господарську діяльність через борги. У зв`язку з відсутністю фінансової можливості Товариство не могло звернутися до суду з позовом про стягнення усієї суми боргу, тож у 2015 році подало до Господарського суду Черкаської області позовну заяву про стягнення із Заводу боргу у розмірі 1 390 032 грн лише за одним договором, за результатами розгляду якої суд першої інстанції постановив ухвалу від 23.07.2019 про закриття провадження у справі № 925/510/15 (залишену без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій) з підстав подання Заводом доказів нібито сплати заборгованості у повному розмірі 17 786 215 грн (за одинадцятьма договорами). Отже, очікування ТОВ «Скайсіті-груп» щодо стягнення за результатами розгляду справи № 925/510/15 із Заводу коштів, за рахунок яких міг бути сплачений судовий збір за подальше звернення до суду, не справдились. Однак, обмежений строк позовної давності, а також відсутність іншого способу захистити свої права змушує Товариство звернутися до суду з цим позовом попри брак коштів для сплати судового збору та, як наслідок, просити суд забезпечити доступ до правосуддя шляхом звільнення (відстрочення) від сплати судового збору. 
5. Посилаючись на приписи частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та статті 8 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) Товариство вважало, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій щодо відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування майнового стану сторони, а тому надало: 
- фінансовий звіт за 2018 рік, з якого вбачається відсутність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів та прибутку компанії за минулий період;
- довідку по банківському рахунку, відповідно до якої протягом 2017-2019 років залишок коштів є незмінним та становить 104,97 грн;
- претензії до Заводу у 2015 та 2018 роках, що свідчать про безрезультатність спроб стягнути борги в позасудовому порядку;
- копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 у справі № 925/510/15, яка підтверджує спроби позивача стягнути частину боргу в судовому порядку.
6. Водночас Товариство не визначило будь-якої умови відповідно до частини першої статті 8 Закону № 3674-VI в якості підстави для звільнення (відстрочення) від сплати судового збору. 
7. За результатами розгляду позовних матеріалів та клопотання Товариства про звільнення від сплати судового збору Господарський суд Черкаської області постановив ухвалу від 11.11.2019, якою позовну заяву залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме: запропонував Товариству протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху надати суду докази сплати судового збору до Державного бюджету України або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
8. Вказана ухвала обґрунтована відсутністю підстав для застосування до Товариства положень статті 8 Закону № 3674-VI, оскільки воно є юридичною особою, тоді як приписи цієї статті поширюються тільки на фізичних осіб і за наявності відповідних умов. За таких обставин суд визначив, що необхідна для сплати сума судового збору з урахуванням характеру позовних вимог та ціни позову становить 245 942,75 грн, які Товариство має сплатити або надати документи, які підтверджують підстави звільнення його від сплати цих коштів. 
9. Ухвалою від 13.12.2019 Господарський суд Черкаської області позовну заяву з доданими до неї документами повернув ТОВ «Скайсіті-груп».
10. Суд першої інстанції виходив з обставин відмови Товариству в ухвалі від 11.11.2019 в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, отримання ним цієї ухвали 14.11.2019, однак неусунення у встановлений строк недоліків, зазначених у ній, що є наслідком застосування частини четвертої статті 174 ГПК України. Одночасно суд з посиланням на частину восьму цієї статті Кодексу роз`яснив, що повернення позовної заяви Товариству не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
11. Постановою від 26.02.2020 Північний апеляційний господарський суд ухвалу суду першої інстанції від 13.12.2019 залишив без змін. 
12. Апеляційний суд вважав правомірним висновок місцевого господарського суду в ухвалі від 13.12.2019 щодо повернення позовної заяви на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки Товариство не усунуло недоліків позовної заяви у зв`язку з відхиленням судом в ухвалі від 11.11.2019 його клопотання про відстрочення сплати судового збору, рішення про що також є правильним та відповідає положенням статті 8 Закону № 3674-VI, правовий аналіз яких дає підстави стверджувати, що законодавець встановив чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктні та предметні критерії, за яких з огляду на майнове становище сторони суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Ураховуючи такі висновки, апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону № 3674-VI, є врахування майнового стану сторони, оскільки відстрочення сплати судового збору за її приписами обумовлюється не лише такою обставиною.
13. Ухвалою від 28.10.2020 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Скайсіті-груп» на постанову апеляційного суду від 26.02.2020 та ухвалу суду першої інстанції від 13.12.2019 на підставі пункту 2 частини першої статті 293 ГПК України. 
14. Врахувавши обставини, що в ухвалі від 11.11.2019 суд першої інстанції відмовив Товариству в задоволенні клопотання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору, залишивши позовну заяву без руху з наданням строку для усунення недоліків, які у встановлений судом строк не були усунені шляхом, зокрема, надання доказів сплати судового збору у належному розмірі попри отримання такої ухвали 14.11.2019, суд касаційної інстанції вважав, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дотримався частини четвертої статті 174 ГПК України та обґрунтовано повернув Товариству позовну заяву, відповідно, правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
15. 26.04.2021 Товариство звернулося із заявою до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), в якій навело обґрунтування порушення національними судами при ухваленні вказаних вище судових рішень у справі № 925/1293/19 конвенційного права на доступ до суду, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яке полягає у тому, що через надмірну суму судових зборів, яку Товариство не змогло сплатити через поганий фінансовий стан, національний суд відмовився розглядати його позов про стягнення боргу. 
16. Заяві Товариства ЄСПЛ присвоїв № 36465/21 та об`єднав її до спільного розгляду із заявою № 82560/17 - «Король проти України» (Korol v. Ukraine).
17. 09.10.2025 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Король та інші проти України» (Korol and others v. Ukraine; заява № 82560/17 та 6 інших заяв згідно із додатком, в якому за порядковим номером 5 значиться заява № 36465/21 ТОВ «Скайсіті-груп»; далі - рішення ЄСПЛ від 09.10.2025).
18. 02.11.2025 ТОВ «Скайсіті-груп» звернулося до Великої Палати Верховного Суду із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвал Господарського суду Черкаської області від 11.11.2019 та від 13.12.2019, постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 (у заяві зазначено про ухвалу апеляційного суду від 26.02.2020, що, очевидно, є опискою, враховуючи зміст процесуального документа суду апеляційної інстанції, на який посилається заявник, й відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень) та ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 на підставі пункту 2 частини третьої статті 320 ГПК України.
19. Товариство вказало, що ЄСПЛ у рішенні від 09.10.2025 встановив порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні національними судами справи № 925/1293/19 та дійшов висновку, що у цій справі була порушена сама суть права Товариства на доступ до суду, відповідно, констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
20. На переконання заявника Господарський суд Черкаської області формально розглянув клопотання ТОВ «Скайсіті-груп» про звільнення від сплати судового збору, обмежившись помилковим висновком про відсутність у нього як юридичної особи права на звільнення (відстрочення, розстрочення) сплати судового збору, ненадавши при цьому належної оцінки поданим документам, які підтверджували, що Товариство господарську діяльність фактично не веде, доходи не отримує, активів не має та протягом 2015-2019 років вживало заходів щодо покращення свого матеріального становища шляхом стягнення частини боргу із Заводу. І суди апеляційної та касаційної інстанції такої помилки не виправили. На думку заявника, судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій не є належним чином обґрунтованими в розумінні частини п`ятої статті 236 ГПК України, що є підставою для їх скасування з огляду на висновок ЄСПЛ про наявне порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відмови у доступі до суду, адже заявник все ще зазнає негативних наслідків через ухвалення національними судами помилкових судових рішень з процесуального питання.
21. Покликаючись на приписи, зокрема, статті 10 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), Товариство зазначило, що найбільш відповідним (адекватним) заходом індивідуального характеру для відновлення юридичного стану заявника, яке існувало до моменту порушення Конвенції, є перегляд за виключними обставинами ухвал суду першої інстанції від 11.11.2019 та від 13.12.2019, постанови апеляційного суду від 26.02.2020 та ухвали суду касаційної інстанції від 28.10.2020 й скасування цих судових рішень з подальшою передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви Товариства до розгляду, що й становить зміст прохальної частини заяви.
22. Ухвалою від 18.11.2025 суддя Великої Палати Верховного Суду, зокрема, відкрив провадження за виключними обставинами у справі та призначив розгляд заяви Товариства на 21.01.2026; витребував у Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 09.10.2025 разом з його автентичним перекладом українською мовою, а з Господарського суду Черкаської області - матеріали справи; попередив, що нез`явлення уповноважених представників учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.
23. На адресу Великої Палати Верховного Суду 03.12.2025 від Міністерства юстиції України надійшла копія зазначеного рішення ЄСПЛ разом з його автентичним перекладом українською мовою, а 08.12.2025 - матеріали справи з Господарського суду Черкаської області.
24. 20.01.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника Товариства Ковальчука В. В. про розгляд справи без його участі. Також представник зазначив, що повністю підтримує заяву Товариства про перегляд судових рішень у справі за виключними обставинами та просить її задовольнити.
25. Від представника Заводу заперечення на заяву Товариства про перегляд судових рішень у цій справі за виключними обставинами не надходили.
26. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 21.01.2026, у судове засідання не з`явилися.
27. Згідно з частиною першою статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
28. Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зміст рішення ЄСПЛ від 09.10.2025 у справі «Король та інші проти України» (Korol and others v. Ukraine; заява № 82560/17 та 6 інших заяв)
29. Рішенням від 09.10.2025 (з урахуванням додатку) ЄСПЛ визнав прийнятною заяву, зокрема, ТОВ «Скайсіті-груп» № 36465/21, та постановив:
- ця заява свідчить про порушення державою-відповідачем пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з обмеженням у доступі до суду (в контексті ключової проблеми - непосильна ставка судового збору у провадженні та/або ненадання правової допомоги);
- було порушено Конвенцію у зв`язку з іншими скаргами, висунутими за усталеною практикою Суду;
- сплатити ТОВ «Скайсіті-груп» 1 500 Євро в якості відшкодування моральної шкоди та 250 Євро в якості компенсації судових та інших витрат у встановлені строки та у відповідному порядку (стаття 41 Конвенції).
30. ЄСПЛ зазначив, що ухвалою від 13.12.2019 у господарському провадженні щодо стягнення заборгованості Господарський суд Черкаської області відмовив у задоволенні клопотання підприємства-заявника (ТОВ «Скайсіті-груп») про звільнення або відстрочення сплати судового збору в розмірі 245 942 грн (приблизно 9 273 Євро) через відсутність у нього коштів (доходу чи активів), на підтвердження чого воно надало копії свого фінансового звіту, виписки з банківського рахунку та документи, що підтверджували його спроби стягнути належну йому заборгованість. Суд (першої інстанції) обґрунтував це тим, що згідно зі статтею 8 Закону № 3674-VI лише фізичні особи могли бути звільнені від сплати судового збору, а не юридичні особи. 26.02.2020 і 28.10.2020 Північний апеляційний господарський суд та Верховний Суд залишили ухвалу від 13.12.2019 без змін.
31. У зв`язку із зазначеним ЄСПЛ у розділі ІІ рішення «Стверджуване порушення пункту 1 статті 6 Конвенції» вказав, що заявники (серед яких було й ТОВ «Скайсіті-груп») скаржилися, головним чином, на обмеження доступу до суду. Вони посилалися, прямо або по суті, на пункт 1 статті 6 Конвенції.
32. Суд нагадав, що право на доступ до суду, тобто право ініціювати у судах провадження у цивільних справах, є невід`ємним елементом, притаманним праву, закріпленому пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана (див. рішення у справах «Голдер проти Сполученого Королівства» [Golder v. the United Kingdom], від 21.02.1975, пункт 36, Серія А № 18, «Пономаренко проти України» [Ponomarenko v. Ukraine], заява № 13156/02, пункт 36, від 14.06.2007, «Мацюк проти України» [Matsyuk v. Ukraine], заява № 1751/03, пункт 28, від 10.12.2009 та «Кузьменко проти України» [Kuzmenko v. Ukraine], заява № 49526/07, пункт 25, від 09.03.2017).
33. У керівних справах «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland; заява № 28249/95; пункти 52-67; ЄСПЛ 2001-VI); «Малахов проти Молдови» (Malahov v. Moldova; заява № 32268/02; пункти 31-36; від 07.06.2007); «"Телтронік-КАТВ" проти Польщі» (Teltronic-CATV v. Poland; заява № 48140/99; пункти 50-64; від 10.01.2006); «Нальбант та інші проти Туреччини» (Nalbant and Others v. Turkey; заява № 59914/16; пункти 32-47; від 03.05.2022) Суд вже встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі.
34. Розглянувши всі надані матеріали, ЄСПЛ не вбачав жодних фактів або аргументів, здатних переконати його дійти іншого висновку щодо прийнятності та суті цих скарг. З огляду на свою практику з цього питання Суд вважав, що у цій справі відповідні обмеження підірвали саму суть права заявників (у тому числі ТОВ «Скайсіті-груп») на доступ до суду.
35. Отже, за висновками ЄСПЛ скарги заявників (зокрема, ТОВ «Скайсіті-груп») є прийнятними та свідчать про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи заявника, дослідивши матеріали заяви Товариства та зміст рішення ЄСПЛ від 09.10.2025, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. 
Застосовні норми права
36. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
37. Одним з міжнародних договорів щодо прав людини є Конвенція, яка ратифікована Україною 17.07.1997 (№ 475/97-ВР), набула чинності 11.09.1997 і стала частиною національного законодавства, яке підлягає застосуванню.
38. Зазначена Конвенція передбачає юрисдикцію ЄСПЛ щодо заяв громадян України про порушення державою норм цієї Конвенції.
39. Міжнародним документом, що визначає правовий статус як самого ЄСПЛ, так і його рішень, є зазначена Конвенція, зокрема її розділ ІІ. Водночас стаття 46 Конвенції зазначає про безумовний обов`язок держав-учасниць виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-яких справах, в яких вони є сторонами.
40. ЄСПЛ залишає за державою свободу у виборі заходів, потрібних для виконання його рішень. Згідно зі стандартами Ради Європи значення кожного 
з прийнятих ЄСПЛ рішень полягає в тому, що вони не тільки повинні впливати на право конкретного заявника, але також і на розвиток національного законодавства держав-учасниць Конвенції. Заходи поновлення права особи, яка зверталася до ЄСПЛ із заявою, мають значення у контексті відповідальності держави перед певною особою як санкції за порушення її права.
41. Правові норми щодо порядку виконання рішень ЄСПЛ передбачені Законом України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV).
42. Цей Закон є спеціальним та регулює відносини, що виникають у зв`язку 
з обов`язком держави виконувати рішення ЄСПЛ та необхідністю впроваджувати 
в українське судочинство європейські стандарти прав людини. Водночас чітких рекомендацій щодо правил виконання рішень ЄСПЛ національними судами Закон № 3477-IV не містить. Такі правила визначені у відповідному процесуальному законодавстві.
43. З урахуванням частини першої статті 32 Конвенції щодо поширення юрисдикції ЄСПЛ на всі питання її тлумачення і застосування, частини другої статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, частин першої та третьої статті 124 Конституції України та частини першої статті 5 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), можна зробити висновок, що всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї є компетенцією ЄСПЛ, а застосування норм матеріального і процесуального права та вирішення юридичних спорів під час здійснення правосуддя в Україні є виключними повноваженнями національних судів.
44. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 13.07.2000 у справі «Скоццарі та Джюнта проти Італії» (Scozzari and Giunta v. Іtaly, заяви № 39221/98 і № 41963/98, параграф 249), під обов`язком Високих Договірних Сторін виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вони є сторонами, розуміється, що рішення, відповідно до якого ЄСПЛ визнав порушення, покладає на державу-відповідача обов`язок не лише здійснити на користь заявника виплати, присуджені як справедлива сатисфакція, але також і здійснити під контролем Комітету Міністрів загальні і, якщо це доречно, індивідуальні заходи, здійснення яких є необхідним у рамках внутрішньої правової системи, аби покласти край виявленому порушенню та виправити негативні наслідки такого порушення. Більше того, перебуваючи під контролем Комітету Міністрів, держава-відповідач є вільною у виборі засобів, якими вона виконуватиме свої зобов`язання за статтею 46 Конвенції, за умови, що такі засоби не суперечитимуть висновкам, які містяться у рішенні ЄСПЛ.
45. Глава 3 Закону № 3477-IV передбачає необхідність ужиття для виконання рішення ЄСПЛ, який констатував порушення Україною Конвенції, заходів індивідуального та загального характеру.
46. Згідно зі статтею 1 Закону № 3477-IV виконанням рішення є: а) виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
47. Якщо ЄСПЛ визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї, і якщо внутрішнє право держави, яка була стороною у справі, передбачає лише часткову компенсацію, ЄСПЛ у разі необхідності надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію (стаття 41 Конвенції).
48. За статтею 10 Закону № 3477-IV додатковими до виплати присудженого ЄСПЛ відшкодування (статті 7-9 цього Закону) заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану особи здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі.
49. Перелік додаткових заходів індивідуального характеру досить вузький. По суті, їх існування не є гарантією забезпечення відновлення порушених прав і не свідчить про досягнення у кожному випадку мети цих заходів, передбаченої законодавством.
50. Застосування restitutio in integrum можливе шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у ній, у разі вжиття Україною заходів індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ у справі, в якій вона є стороною. Для цього потрібно враховувати Рекомендацію № R(2000)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини». Відповідно до цієї Рекомендації повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, варто застосовувати, особливо тоді:
- коли потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
- коли рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що (а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції, або (б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
51. У пункті 16 пояснювальної записки до цієї Рекомендації зазначено, що 
у справах щодо перегляду або поновлення національного провадження, в яких ЄСПЛ присудив справедливу компенсацію, питання про те, як така компенсація буде взята до уваги, має вирішуватися на розсуд компетентного внутрішньонаціонального суду або відповідних органів влади з урахуванням обставин кожної справи.
52. Отже, у рішенні ЄСПЛ може прямо зазначити про неодмінність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру, або із самого рішення ЄСПЛ можна виснувати про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у тій справі. Якщо інше ЄСПЛ не зазначив у рішенні, повторний судовий розгляд справи, включаючи відновлення у ній провадження, можливий, коли ЄСПЛ визнав порушення Україною зобов`язань за Конвенцією під час вирішення судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить заявник.
Щодо процесуальних підстав перегляду судових рішень за виключними обставинами та меж такого перегляду
53. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 320 ГПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
54. Заява про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 320 цього Кодексу, подається до Верховного Суду і розглядається у складі Великої Палати (частина п`ята статті 321 ГПК України).
55. Частинами першою, другою статті 325 ГПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами розглядається судом розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
56. Тож, розгляд цієї заяви здійснюється за правилами, за якими відбувається касаційне провадження.
57. Відповідно до частин першої і другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
58. Отже, розгляд цієї справи за заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами Велика Палата Верховного Суду здійснює в межах доводів та вимог такої заяви, що мають узгоджуватися з висновками ЄСПЛ 
у відповідному рішенні.
59. До того ж Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції, розглядаючи заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
60. Такими ж повноваженнями не наділений і ЄСПЛ.
Оцінка доводів заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами
Щодо наявності підстав для скасування судових рішень національних судів
61. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
62. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону № 1402-VIII).
63. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне розглянути заяву ТОВ «Скайсіті-груп» з урахуванням висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ від 09.10.2025 у справі «Король та інші проти України» (Korol and Others v. Ukraine, заява № 82560/17 та інші, включно з № 36465/21).
64. ЄСПЛ, посилаючись на свою усталену практику (зокрема, рішення у справах «Голдер проти Сполученого Королівства» ([Golder v. the United Kingdom], від 21.02.1975, пункт 36, Серія А № 18, «Пономаренко проти України» [Ponomarenko v. Ukraine], заява № 13156/02, пункт 36, від 14.06.2007, «Мацюк проти України» [Matsyuk v. Ukraine], заява № 1751/03, пункт 28, від 10.12.2009 та «Кузьменко проти України» [Kuzmenko v. Ukraine, заява № 49526/07, пункт 25, від 09.03.2017), наголосив, що право на доступ до суду, тобто право ініціювати у судах провадження у цивільних справах, є невід`ємним елементом, притаманним праву, закріпленому пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це право на доступ не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які, однак, не можуть забороняти або скорочувати доступ особи у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана.
65. У керівних справах «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland; заява № 28249/95; пункти 52-67; ЄСПЛ 2001-VI); «Малахов проти Молдови» (Malahov v. Moldova; заява № 32268/02; пункти 31-36; від 07.06.2007); «"Телтронік-КАТВ" проти Польщі» (Teltronic-CATV v. Poland; заява № 48140/99; пункти 50-64; від 10.01.2006); «Нальбант та інші проти Туреччини» (Nalbant and Others v. Turkey; заява № 59914/16; пункти 32-47; від 03.05.2022) ЄСПЛ вже встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі.
66. Так, у рішенні від 10.01.2006 у справі «"Телтронік-КАТВ" проти Польщі» ЄСПЛ встановив, що компанія-заявник не могла подати свої позовні вимоги до суду через відмову звільнити її від сплати судового збору в розмірі 13 948,49 злотих за подання позову. ЄСПЛ зазначив, що компанія-заявник була невеликим товариством з обмеженою відповідальністю, яка у 1993-1995 роках за контрактом побудувала мережу кабельного телебачення для компанії Best-Sat. Остання компанія відмовилася оплатити рахунок-фактуру компанії-заявника […], відмова сплатити зазначений рахунок-фактуру поставила компанію-заявника на межу неплатоспроможності. ЄСПЛ вважав, що обмеження доступу до суду, які мають суто фінансовий характер і які, як у цій справі, абсолютно не пов`язані з суттю позову або його перспективами на успіх, повинні підлягати особливо ретельному контролю з точки зору інтересів правосуддя. Для ЄСПЛ також важливо, що відмова у наданні звільнення відбулася на попередній стадії провадження в суді першої інстанції та призвела до того, що позови компанії-заявника ніколи не розглядалися по суті.
67. У рішенні від 03.05.2022 у справі «Нальбант та інші проти Туреччини» ЄСПЛ вважав надмірним, а отже порушенням самої суті права на доступ до суду ситуацію, коли високі судові збори не були виправдані фінансовим становищем заявника, а натомість були розраховані на основі встановленого законом відсотка від суми, що була предметом провадження. Незважаючи на відсутність консенсусу або навіть консолідованої тенденції серед держав-учасниць Конвенції щодо надання правової допомоги юридичним особам, ЄСПЛ застосував ті самі принципи щодо права на доступ до суду, не розрізняючи фізичних та юридичних осіб (Teltronic-CATV проти Польщі, заява № 48140/99, пункти 45-49, 10.01.2006; FC Mretebi, пункти 39-41; Agromodel OOD та Mironov проти Болгарії, заява № 68334/01, пункти 34-37, 24.09.2009; та Sace Elektrik Ticaret ve Sanayi A.S. проти Туреччини, заява № 20577/05 , пункт 28, 22.10.2013).Відповідно до сталої практики ЄСПЛ ніколи категорично не виключав комерційних юридичних осіб з гарантій, визначених пунктом 1 статті 6 Конвенції, щодо надмірних судових витрат.
68. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що у справі «"Телтронік-КАТВ" проти Польщі» ЄСПЛ наголосив на необхідності особливо ретельного контролю за фінансовими обмеженнями доступу до суду, коли такі обмеження не пов`язані з перспективами успіху позову чи його суттю, а також коли відмова у звільненні від сплати судового збору відбувається на стадії прийняття позовної заяви, що унеможливлює будь-який розгляд справи по суті. Саме така ситуація мала місце у справі, що переглядається, оскільки Господарський суд Черкаської області ухвалою від 11.11.2019 залишив позовну заяву без руху, а згодом ухвалою від 13.12.2019 - повернув позовну заяву Товариству без розгляду по суті.
69. Аналогічно у справі «Нальбант та інші проти Туреччини» ЄСПЛ вказав, що розрахунок судового збору виключно на основі відсоткової ставки від ціни позову без урахування реального фінансового становища заявника може становити надмірний тягар, який підриває саму суть права на доступ до суду. У цій справі судовий збір у розмірі 245 942,75 грн становив 1,5 % від заявленої суми позову (16 396 183 грн), що для ТОВ «Скайсіті-груп», яке надало докази фактичної відсутності активів, доходів та банківських залишків на рівні 104,97 грн, а також документів про безуспішні спроби стягнення заборгованості в попередніх провадженнях, становило непропорційне та непосильне обмеження.
70. У справі, що переглядається, національні суди відмовили ТОВ «Скайсіті-груп» у відстроченні або звільненні від сплати судового збору з мотивів, що стаття 8 Закону № 3674-VI (у редакції, чинній на час подання позову) передбачає таку можливість виключно для фізичних осіб за наявності відповідних умов. Суд першої інстанції в ухвалі від 11.11.2019, а згодом суди апеляційної та касаційної інстанцій не надали оцінки поданим Товариством доказам його критичного майнового стану (фінансовий звіт за 2018 рік, виписка з банківського рахунку, документи про безрезультатні спроби стягнення заборгованості у 2015-2018 роках тощо), обмежившись формальним тлумаченням суб`єктного складу норми.
71. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що висновок судів про неможливість застосування статті 8 Закону № 3674-VI до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи - за висновками ЄСПЛ - не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист.
72. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що суди попередніх інстанцій не виконали обов`язку обґрунтувати своє рішення в частині пропорційності застосованого обмеження (частина п`ята статті 236 ГПК України), а тому оскаржувані судові рішення не є належно обґрунтованими в розумінні статті 6 Конвенції.
73. Характер порушення, встановленого ЄСПЛ (обмеження доступу до суду через непосильний судовий збір без оцінки майнового стану юридичної особи), ставить під сумнів результат національного провадження в частині повернення позовної заяви.
74. З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду визнає обґрунтованою заяву ТОВ «Скайсіті-груп» про перегляд судових рішень за виключними обставинами на підставі пункту 2 частини третьої статті 320 ГПК України.
Щодо можливості ухвалення рішення по суті заяви без направлення справи на новий розгляд
75. Велика Палата Верховного Суду враховує, що перегляд за виключними обставинами здійснюється за правилами касаційного провадження (частина друга статті 325 ГПК України). Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права в межах доводів касаційної скарги (заяви), не маючи права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій чи відхилені ними, оцінювати достовірність доказів або їх перевагу.
76. У цій справі суди не здійснювали дослідження та оцінку поданих Товариством доказів його майнового стану з точки зору пропорційності відмови у відстроченні / звільненні від судового збору. Відсутня будь-яка оцінка, чи становив розмір збору (1,5 % від ціни позову) надмірний тягар з огляду на фактичну відсутність активів, доходів та спроби стягнення боргу в інших провадженнях.
77. Такі обставини належать до фактичних і потребують перевірки доказів у сукупності, що виходить за межі повноважень Великої Палати як суду касаційної інстанції.
78. Велика Палата Верховного Суду не наділена процесуальною можливістю самостійно встановити, чи підлягало ТОВ «Скайсіті-груп» звільненню / відстроченню від сплати судового збору за критерієм майнового стану, та ухвалити рішення про відкриття провадження у справі.
79. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що встановлення обставин справи та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
80. З огляду на характер порушення, констатованого ЄСПЛ, повне відновлення попереднього юридичного стану ТОВ «Скайсіті-груп» (restitutio in integrum) можливе лише шляхом скасування оскаржуваних рішень та направлення справи до суду першої інстанції для належного розгляду клопотання про відстрочення / звільнення від судового збору у контексті вирішення питання про прийняття позовної заяви Товариства до розгляду з урахуванням висновків ЄСПЛ та оцінки поданих доказів.
81. Велика Палата Верховного Суду вважає, що направлення справи саме до суду першої інстанції є необхідним, оскільки саме цей суд має повноваження вирішувати питання прийняття позовної заяви до розгляду та оцінювати докази на стадії вирішення клопотання про судовий збір.
Загальні висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами
82. За результатами перегляду судового рішення за виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (абзац п`ятий частини третьої статті 325 ГПК України).
83. З огляду на характер установлених ЄСПЛ порушень та брак у Великої Палати Верховного Суду процесуальної можливості встановлювати обставини справи, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу у справі, що розглядається, чи про перевагу одних доказів над іншими, - право ТОВ «Скайсіті-груп» на доступ до суду підлягає поновленню шляхом забезпечення повторного розгляду клопотання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору саме судом першої інстанції, а тому підлягають скасуванню ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.12.2019, постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020, а також ухвала Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 з передачею справи до Господарського суду Черкаської області для належного розгляду клопотання про відстрочення / звільнення від судового збору у контексті вирішення питання про відкриття провадження у справі.
84. Оскільки констатовані ЄСПЛ порушення пункту 1 статті 6 Конвенції можна усунути лише шляхом скасування всіх оскаржуваних судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій з передачею справи до суду першої інстанції для належного розгляду клопотання ТОВ «Скайсіті-груп» про відстрочення або звільнення від сплати судового збору у контексті вирішення питання про відкриття провадженняу справі з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні від 09.10.2025 у справі «Король та інші проти України», то заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 300, 320, 321, 325 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Скайсіті-груп» про перегляд за виключними обставинами ухвали Господарського суду Черкаської області від 13.12.2019, постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 та ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 925/1293/19 задовольнити.

Скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.12.2019, постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020, а також ухвалу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020.

Передати справу № 925/1293/19 до Господарського суду Черкаської області для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. О. Погрібний

Суддя-доповідач А. А. Ємець

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. В. Білоконь С. Ю. Мартєв 

І. А. Воробйова К. М. Пільков 

М. М. Гімон Н. С. Стефанів 

О. А. Губська Т. Г. Стрелець

Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач

В. В. Король О. С. Ткачук

С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич