УХВАЛА
14 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 369/13329/25
провадження № 61-443ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романцова Тетяна Володимирівна, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування майна,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просила:
- визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_4 незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , - об`єктом права спільної сумісної власності;
- визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_4 право власності на спільне сумісне майно, а саме на: - 1/2 частину земельної ділянки загальною 
площею 0,035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222484001:01:008:5414, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Крюківщина та - 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серії та номер 393, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О. В., 04 квітня 2024 року ОСОБА_3 , яким посвідчено її право на земельну ділянку площею 0,035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222484001:01:008:5414, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Крюківщина, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 393;
- визнати спадкоємцями за померлим ОСОБА_4 ( помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: - 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0, 035 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222484001:01:008:5414, розташованої за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Крюківщина та на - 1/4 частину незавершеного будівництвом житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки 
площею 0, 035 га, кадастровий номер 3222484001:01:008:5414, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Крюківщина, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , на підставі укладеного договору купівлі-продажу реєстровий номер 1305 від 25 липня 2024 року з ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О. О.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 06 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:008:5414, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1854076532224, яка належить ОСОБА_1 
09 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представник 
ОСОБА_1 - адвокат Романцова Т. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 06 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 грудня 2025 року у справі № 369/13329/25.
Підставою касаційного оскарженнязаявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Також, вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження загрози настання для позивача негативних наслідків, чи вчинення заявником дій, які могли б бути оцінені як такі, що можуть в майбутньому перешкодити виконанню судового рішення. 
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права 
є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду про забезпечення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві 
і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22а також Верховним Судом у постановах від 08 травня 2020 року у справі 
№ 755/15345/17-ц, від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18, 
від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21.
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, врахувавши, що спір у цій справі стосується земельної ділянки з кадастровим номером 3222484001:01:008:5414, загальною площею 0, 035 га, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Крюківщина. Позивач оскаржує свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 квітня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Ігнатовим О. В. - ОСОБА_3 , яким посвідчено її право на зазначену земельну ділянку. Водночас, справа стосується питання визнання права власності на частину спірної земельної ділянки за позивачем. 
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову, оскільки невжиття зазначених в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Застосування вказаного виду забезпечення позову слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам. 
Застосовані судом заходи забезпечення позову не перешкоджають користуванню земельною ділянкою, носять тимчасовий характер та спрямовані, зокрема, на унеможливлення зміни власника майна, до вирішення спору судом. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.
Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та предмету позову, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
ОСОБА_1 не позбавлена права, за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України), ініціювати перед судом питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, скасування заходів забезпечення позову, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.
Зокрема, частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами приписів статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга 
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романцова Т. В., на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі 369/13329/25 є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романцова Тетяна Володимирівна, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування, скасування свідоцтва про право на спадщину, витребування майна.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
О. В. Ступак