ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 400/1116/22
касаційне провадження № К/990/28122/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2023 (головуючий суддя Градовський Ю.М., судді Танасогло Т.М., Шеметенко Л.П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - позивач, Товариство, платник) звернулось до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач, Управління, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2022 №000/12/32-00-51-03-33133003.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що ним правомірно визначено податковий кредит та від`ємне значення з податку на додану вартість в податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року. Посилається на те, що ці суми були сформовані ним по реальній господарській операції згідно договору № НГЗ-Д-21-336 від 20.07.2021, укладеного з ТОВ «Спецпоставка-Николаев», що пов`язана із його господарською діяльністю. Зазначена господарська операція підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, виписаними належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість. Також, Товариство наголошувало на тому, що: використання контролюючим органом податкової інформації з інформаційно-аналітичних баз ДПС стосовно з ТОВ «Спецпоставка-Николаев» як критеріїв оцінки реальності господарських операцій позивача з вказаним контрагентом є безпідставним, оскільки згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах .від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 19.03.2021 у справі № 460/143/19, від 22.11.2019 у справі № 820/2908/17, від 26.06.2018 у справі № 826/30016/14, від 05.02.2018 у справі № 821/589/17, від 07.03.2018 у справі № 816/809/17, така інформація не може прийматися як доказ на обґрунтування акті перевірки, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом у розумінні процесуального закону; контролюючими органами не проводилася зустрічна звірка ТОВ «Спецпоставка-Николаев» та, відповідно, не було встановлено на підставі первинних та інших документів вказаного контрагента тих обставин, на які Управлінням зроблено посилання у акті перевірки; Товариство не мало жодних господарських відносин із ТОВ «Нью Елів», з урахуванням того, що рішення про відповідність ТОВ «Нью Елів» критеріям ризиковості платника податків № 36885 було прийняте 08.12.2021, тоді як господарські операції між ТОВ «Нью Елів» і ТОВ «Спецпоставка-Николаев» мали місце у вересні 2021 року, з огляду на що це рішення не може поширювати свою дію на відносини, що виникли до його ухвалення; відсутність у контрагента добросовісного платника податків, яким є Товариство, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким контрагентом господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником) (постанова Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 816/3961/15); сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 826/9061/17). Відтак вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. 
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 04.04.2023 позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Управління від 14.01.2022 №000/12/32-00-51-03-33133003.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит і визначено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за результатами господарської діяльності з ТОВ «Спецпоставка-Николаев», оскільки господарські взаємовідносини з наведеним вище контрагентом фактично відбулись, що підтверджено належними первинними документами, з урахуванням того, що: Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту та в подальшому бюджетного відшкодування, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, не встановлення фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними; посилання Управління на наявну податкову інформацію про не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і на податкову інформацію про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, оскільки така інформація не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку; неналежне виконання контрагентом покупця свого обов`язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати негативних наслідків для самого покупця; недобросовісне ведення господарської діяльності контрагентом у ланцюгу постачання не може створювати негативних наслідків для покупця, враховуючи, що ТОВ «Нью Елів» не є контрагентом позивача, а є одним із контрагентів ТОВ «Спецпоставка Николаев»; посилання Управління в акті про те, що у контрагента позивача ТОВ «Спецпоставка-Николаев» відсутні необхідні основні фонди, трудові та матеріальні ресурси для самостійного виробництва тих товарів, які поставлялися останнім позивачу у вересні 2021 року, слід зазначити, що відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу (оренда персоналу); сертифікат якості не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерській та податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.07.2023 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився із доводами податкового органу про непідтвердження реальності вчинення позивачем господарських операцій з ТОВ «Спецпоставка Николаев», оформлення господарських операцій в паперовому вигляді без їх фактичного здійснення, з огляду на те, що в акті перевірки контролюючий орган установив, що відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Спецпоставка - Николаев» не здійснювало придбання транспортних послуг у ПП ОСОБА_1 , а ТОВ «Спецпоставка - Николаев» не здійснювало виплати в адресу ПП ОСОБА_1 згідно податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого ЄСВ, відсутні виплати в адресу водія ( ОСОБА_2 ). Також, суд апеляційної інстанції виходив з того, що номенклатура товарів, зазначена в податкових накладних, виписаних ТОВ «Спецпоставка - Николаев» в адресу Товариства у вересні 2021 року, не відповідає номенклатурі товарів, які придбавалися ТОВ «Спецпоставка - Николаев» у вересні 2021 року (до уваги також брались попередні періоди) і контролюючим органом не встановлено придбання або виробництва товарів, які реалізовані в адресу ТОВ «МГЗ», а саме: придбання фартухів відсутнє; придбання аналогічних рукавичок не встановлено.
Позивач, не погодившись з рішеннями суду апеляційної інстанції, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі позивач зазначає пункти 1, 2, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), пункти 1, 4 частини другої статті 353 цього Кодексу.
Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували положення статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статі 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, від 19.06.2023 у справі №810/1577/17, від 27.04.2023 у справі №814/1696/17, від 10.06.2019 у справі №804/4686/16, від 25.05.2023 у справі №540/2139/19, від 04.09.2018 у справі №818/1249/17 та інших постановах щодо підтвердження реальності господарських операцій. 
Позивач у касаційній скарзі посилається на відсутність єдності судової практики з питань підтвердження реальності вчинення господарських операцій за відсутності у контрагентів платника основних засобів, матеріальних і трудових ресурсів, необхідних для виконання господарських операцій з поставки товарів, наявності товарно-транспортних накладних.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неправильність, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору. Скаржник наполягає на реальності здійснення господарських операцій між ним і його контрагентом, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, наявними у платника. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.10.2023 відкрив провадження за касаційною скаргою позивача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін, а скаргу позивача залишити без задоволення. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою 05.01.2026 призначив справу до касаційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис грн, по декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року, результати якої оформлені актом від 17.12.2021 № 867/32-00-51-01-22/33133003 (далі - акт перевірки), за висновками якого Товариством були порушені вимоги підпункту «а» пункту 198.1, абзаців 1-3 пункту 198.2, абзаців 1-2 пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого у декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 50136,00 грн.
За наслідками перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення - рішення від 14.01.2022 № 000/12/32-00-51-03-33133003 (за формою «В4»), яким позивачу зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за вересень 2021 року на 50136,00 грн.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, Верховний Суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені положеннями статті 198 ПК України.
Так, відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з абзацами першим та третім пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів / послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзаци 1, 2 пункт 201.10 статті 201 ПК України).
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За правилами пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-ХІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно із частинами першою, другою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, а первинна документація є відображенням такої операції.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас, інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач (покупець) мав господарські взаємовідносини з постачальником - ТОВ «Спецпоставка-Николаев» за договором поставки від 20.07.2021 № НГЗ-Д-21-336, предметом якого є постачання рукавичок бавовняно-паперових з брезентовими надолонниками, фартухів брезентових, фартухів прогумованих, рукавичок антивібраційних тощо.
На підтвердження здійснення господарської операції за цим договором позивачем надано до суду видаткову накладну № 253 від 10.09.2021, товарно-транспортну накладну №Р253 від 10.09.2021, прибутковий ордер № 5005710123 від 10.09.2021, платіжне доручення № 05606 від 11.10.2021. 
Постачальником складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 273 від 10.09.2021, на підставі якої позивач включив податок на додану вартість в сумі 50136,21 грн до податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року. 
Суд першої інстанції, приймаючи рішення, висновувався на тому, що фактично господарські взаємовідносини відбулись, зазначеними вище первинними документами підтверджується реальність здійснених господарських операцій. 
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, погодився з доводами контролюючого органу, викладеними в акті перевірки, при цьому, не дослідив склад порушення, викладеного в акті перевірки, не встановив якими документами підтверджуються чи спростовуються виявлені правопорушення. Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився визнав обґрунтованими висновки контролюючого органу про те, що: що відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Спецпоставка - Николаев» не здійснювало придбання транспортних послуг у ПП ОСОБА_1 ; ТОВ «Спецпоставка - Николаев» не здійснювало виплати в адресу ПП ОСОБА_1 згідно податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого ЄСВ; відсутні виплати в адресу водія ( ОСОБА_2 ); номенклатура товарів, зазначена в податкових накладних, виписаних ТОВ «Спецпоставка - Николаев» в адресу Товариства у вересні 2021 року, не відповідає номенклатурі товарів, які придбавалися ТОВ «Спецпоставка - Николаев» у вересні 2021 року (до уваги також брались попередні періоди) і контролюючим органом не встановлено придбання або виробництва товарів, які реалізовані в адресу ТОВ «МГЗ», а саме: придбання фартухів відсутнє; придбання аналогічних рукавичок не встановлено.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із вказаними доводами контролюючого органу не перевірив та не встановив, чи є ПП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість, у якій формі здійснювався розрахунок між ТОВ «Спецпоставка - Николаев» та ПП ОСОБА_1 , яким законодавством (трудовий найм чи цивільно-правовий договір) врегульовано господарські відносини між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; які саме попередні періоди брались до уваги Управлінням при дослідження факту придбання ТОВ «Спецпоставка - Николаев» тканини у ТОВ «Нью Елів»; чи було ТОВ «Нью Елів» єдиним постачальником тканини для ТОВ «Спецпоставка - Николаев» у податкових періодах, які передують вересню 2021 року; чи є обставина непридбання ТОВ «Спецпоставка - Николаев» у вересні 2021 року товарів за номенклатурою, яка була реалізована Товариству, у його постачальників, з урахуванням основного виду діяльності, який здійснює ТОВ «Спецпоставка - Николаев».
Вказані обставини входять до предмету доказування та підлягають обов`язковому встановленню судом.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що недоліки в окремих документах первинного обліку або відсутність деяких первинних документів не може слугувати підставою для визнання таких операцій нереальними, водночас суди повинні встановити фактичні обставини у справі відносно взаємовідносин позивача з його контрагентом, надати відповідну оцінку таким відносинам з урахуванням аналізу дійсного економічного змісту первинних і бухгалтерських документів, висновків акту перевірки та інших доказів і доводів, які містяться у матеріалах справи.
Суд повинен встановити фактичні обставини щодо виконання умов договору, дослідити рух активів, наявність змін у майновому стані платника податків, наявність документів первинної звітності та бухгалтерського обліку, докази використання у господарській діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей та інші докази в підтвердження господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині дослідження доказів, оскільки судом апеляційної інстанції не аналізувалась первинна документація з метою підтвердження або спростування висновків податкового органу щодо встановленого порушення.
Без повного дослідження всіх обставин, на які посилається відповідач в акті перевірки та які слугували підставою для висновків податкового органу про виявлені порушення, неможливо встановити правомірність віднесення відображених сум до складу податкового кредиту.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції з наведених питань.
Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені та перевірені судом апеляційної інстанції, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, встановити зміст виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, докази, якими вони підтверджуються та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
За приписами частин першої і другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
У зв`язку з вищенаведеним Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи та не дослідив зібрані у справі докази, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" задовольнити частково.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2023 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк