ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року
м. Київ

справа № 523/19129/16-ц
провадження № 61-7819св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Одеська міська рада, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, 
треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Північний», Одеський державний університет внутрішніх справ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у складі колегії суддів: Карташова О. Ю., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 , житловим приміщенням, визнати за ним право користування вказаним житловим приміщенням, та зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради видати ОСОБА_1 ордер на зазначену квартиру. 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 житловим приміщенням. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради видати ОСОБА_1 ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Одеська міська рада звернулася до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення суду.
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2025 року поновлено Одеській міській раді пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року. Заяву Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси ухваленого 08 лютого 2017 року залишено без задоволення.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду в частині щодо поновлення процесуального строку, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо поновлення процесуального строку.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2025 року повернуто особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала Суворовського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2025 року не підлягає апеляційному оскарженню, тому апеляційна скарга, в силу пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
У червні 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
На думку заявника існує виключна правова проблема, яка полягає в порядку правозастосування статті 353 ЦПК України, через дотримання статті 129 Конституції України. Зокрема, у разі, якщо особа вбачає своє порушене право у судовому акті щодо якого відсутній будь-який передбачений процесуальний механізм оскарження, така сторона не може бути позбавлена права на апеляційний перегляд судового рішення.

Відзиви на касаційну скаргу станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 25 червня 2025 року касаційна скарга ОСОБА_1 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2., залишено без руху для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема для сплати судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2., (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано з суду першої інстанції матеріали справи № 523/19129/16-ц та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 523/19129/16-ц.
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: КП ЖКС «Північний» та Одеський державний університет внутрішніх справ, про визнання права користування квартирою та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано житловим приміщенням квартиру  АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою  АДРЕСА_1 . Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради видати ОСОБА_1 ордер на квартиру за адресою:  АДРЕСА_2 .

Одеська міська рада звернулася до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2025 року поновлено Одеській міській раді пропущений процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2017 року. Заяву Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду міста Одеси ухваленого 08 лютого 2017 року залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду питання щодо поновлення процесуального строку.

Правове регулювання та мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії (стаття 228 ЦПК України в редакції на час ухвалення судом першої інстанції заочного рішення).

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 зауважувала, що встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже, як зазначено в попередньому розділі цієї постанови, право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
Розглядаючи справу № 756/11081/20, Велика Палата Верховного Суду зосередила свою увагу на процесуальних особливостях оскарження судового рішення, постановленого в порядку заочного провадження, реалізації учасниками процесу права на апеляційне оскарження заочного рішення та, зокрема, процесуальних наслідках подання заяви про перегляд заочного рішення з пропуском установленого законом строку.

За результатами розгляду справи № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків сформульованих у постанові від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 та розтлумачила застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу таким чином:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Велика Палата Верховного Суду, формуючи такий підхід, усунула існуючу прогалину тлумачення процесуальної норми, що дозволяла відповідачу, який пропустив строк подання заяви про перегляд заочного рішення і не мав поважних причин для його поновлення, отримати право на апеляційне оскарження заочного рішення. Це ставало можливим, коли суд першої інстанції відмовляв у задоволенні заяви, при цьому не розглядаючи її по суті.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Верховний Суд наголошує, що винятків, за наявності яких особа може звернутися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на зазначене рішення (ухвалу суду першої інстанції), процесуальне законодавство не передбачає.

У постанові від 29 травня 2019 року в справі № 219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Встановивши, що ухвала Суворовського районного суду міста Одеси від 29 квітня 2025 року, зокрема в частині поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, та ухвала районного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваного судового рішення, зводяться до незгоди з висновками судів, переоцінки доказів у справі, що в силу приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, чи ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і незгоді з ухваленими судовим рішенням в частині поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
	 	
	Р. А. Лідовець	
	  	
	Д. Д. Луспеник