УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року
м. Київ
справа № 755/22930/14-к
провадження № 51 - 168 ск 26
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 
Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року щодо нього, 
встановила:
За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року ОСОБА_4 судимого: 1) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 1999 року за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 140 КК 1960 року на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2006 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК на 5 років позбавлення волі; 3) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК, із застосуванням ст.69 КК, ст.395 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 4) вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК до штрафу в розмірі 1 020 грн; 5) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 6) вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК на 4 роки позбавлення волі; 7) вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК на підставі ч.4 ст.70 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 
засудженого за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК з урахуванням положень ст. 72 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, менш суворих покарань, призначених цим вироком, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 роук у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, а покарання у виді штрафу в сумі 1 020 грн, призначене вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, суд ухвалив виконувати самостійно.
Початок строку відбування покарання суд ухвалив обчислювати з 05 травня 2025 року та зараховано у строк остаточно призначеного ОСОБА_4 покарання строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), з 01 серпня 2019 року по 02 серпня 2019 року, з 15 травня 2020 року по 16 травня 2025 року.
Крім того, судом зараховано у строк остаточного покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 07 жовтня 2017 року по 07 січня 2018 року, з 04 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 02 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року з 21 серпня 2023 року до набрання цим вироком законної сили.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року вирок місцевого суду змінено.
Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк переднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 7 квітня 2014 року по 4 липня 2014 року, з 1 серпня 2019 року по 2 серпня 2019 року, з 15 травня 2020 року по 16 травня 2020 року на підставі ч.5 ст.72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зараховано у строк остаточного покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 7 жовтня 2017 року по 7 січня 2018 року, з 4 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 2 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2024 року з 21 серпня 2023 року по 4 травня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засудженим не дотримано, оскільки, посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів обґрунтування допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень норм права, які могли б тягнути за собою скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до норм, передбачених статтею 438 КПК, з огляду на зміст положень статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу. 
Також у поданій касаційній скарзі засуджений не вказує, в чому незаконність та необґрунтованість вказаного судового рішення відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК і доводи на обґрунтування цього, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у касаційній скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Стосовно клопотання засудженого про зупинення виконання вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року щодо нього, то це питання відповідно до положень ч. 1 ст. 430 КПК підлягає вирішенню лише після відкриття касаційного провадження.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою. 
Водночас Суд роз`яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджений може скористатись правничою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правничою допомогою, звернувшись через адміністрацію установи виконання покарань до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» № 3460-VI від 02 червня 2011 року.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5