УХВАЛА

14 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 340/7821/21
адміністративне провадження № К/990/1157/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївський області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2025 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути в дохід держави податковий борг в сумі 143 266, 58грн, з яких 131 954,28грн. - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 11 312,30грн. - земельний податок.
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із зустрічним позовом в якому просив визнати протиправними та скасувати:
- податкові повідомлення - рішення форми "Ф" винесені Головним управлінням ДФС у Миколаївській області: від 30 червня 2018 року №7671839-1301-1407, яким нараховано земельний податок за 2018 рік у розмірі 3444,40 грн, від 28 травня 2019 року №6273017-5306-1407, яким нараховано земельний податок за 2019 рік у розмірі 3444,40 грн; від 15 травня 2020 року №576529-5306-1407, яким нараховано земельний податок за 2020 рік у розмірі 3444,40 грн;
- податкові повідомлення - рішення форми "Ф" винесені Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області: від 27 червня 2018 року №0131992-5204-1123, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 25 032 грн; від 25 червня 2019 року №0106614-5208-1123, яким йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 29 123,17 грн; від 3 червня 2020 року №0053064-5207-1123, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 32643,29 грн; від 20 квітня 2021 року №0473012-2404-1123, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 45 155,82 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід місцевого бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 131 954,28 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 30 червня 2018 року №7671839-1301-1407, від 28 травня 2019 року №6273017-5306-1407, від 15 травня 2020 року №576529-5306-1407 про нарахування земельного податку. У задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову відмовлено.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївський області, у якій скаржник просить: скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні стягнення податкового боргу в сумі 11 312,30 грн та в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2018 року №7671839-1301-1407, від 28 травня 2019 року №6273017-5306-1407, від 15 травня 2020 року №576529-5306-1407 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2025 року в частині залишення без задоволення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області у цій справі; прийняти нове рішення, яким позовну заяву Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення податкового боргу задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.
Попередню касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 10 грудня 2025 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд зазначив про незмістовність наведеного скаржником обґрунтування підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України та роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання з цієї підстави. 
Під час перевірки повторно поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а її доводи та обгрунтування є ідентичними до попередньої касаційної скарги, яку Верховний Суд вже визнав неналежно оформленою. Скаржником лише додано клопотання про поновлення строків касаційного оскарження. 
Більш того, доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним.
Це обґрунтовується тим, що частина друга статті 353 КАС України стосується порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто, вплинуло на умови застосування норм матеріального права.
Однак, у вдруге поданій касаційній скарзі відсутнє обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права у взаємозв`язку із посиланням на пункти 1, 2 та/або 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а в межах наведених скаржником доводів, визначена ним підстава (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України) не може бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Однак, звертаючись з касаційною скаргою повторно, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним роз`яснень, наданих Верховним Судом.
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївський області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2025 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень повернути скаржнику.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська