ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 204/15370/23
провадження № 61-2313св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Чудопалової С. В., від 20 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., від 04 лютого 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із майна, шляхом виплати компенсації, в якому просила суд виділити 1/4 частку будинку 
з господарським будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , у вигляді грошової компенсації її вартості 
у розмірі 339 200 грн та стягнути з ОСОБА_2 , який є власником 
1/2 частини вказаного житлового будинку, та ОСОБА_3 , яка є власником 1/4 частини спірного будинку, на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/4 частини будинку у сумі по 169 600 грн з кожного відповідача.
2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 .
3. Будинком фактично користується ОСОБА_2 , який не допускає позивачку до будинку і не бажає вирішити питання щодо щомісячної сплати компенсації за користування її часткою. 
4. Поділ будинку в натурі між його співвласниками є неможливим у зв`язку із незначним розміром житлової площі.
5. Сплатити позивачці вартість її частки відповідачі не бажають.
6. Зауважує, що при продажу домоволодіння і поділі отриманих грошових коштів відповідно до часток співвласників, відповідач ОСОБА_2 матиме реальну можливість придбати інше житло, тоді як ОСОБА_3 своєю часткою в спірному домоволодіння не користується і має інше житло.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
7. Заочним рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
8. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що стягнення з відповідачів грошової компенсації може призвести до звернення стягнення на будинок, його примусовий продаж і порушення законних прав відповідачів, які є особами з інвалідністю, отримують мінімальну пенсію та не мають фінансової спроможності сплатити позивачці грошову компенсацію вартості 1/4 частини будинку. При цьому спірний будинок є єдиним житлом ОСОБА_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 
2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 
2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
10. 23 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 20 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 04 лютого 2025 року.
11. 25 лютого 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Шило Т. В. подала доповнення до касаційної скарги.
12. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 204/15370/23, які у березні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
13. Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року провадження у справі зупинено до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступників відповідачки ОСОБА_3 , яка померла.
14. Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року провадження у справі поновлено та залучено ОСОБА_4 до участі у справі, як правонаступника відповідачки ОСОБА_3 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України).
16. Вказує, що вона є пенсіонеркою, хворіє та потребує додаткових коштів. Водночас якщо б відповідачі погодились на продаж будинку, то кожен співвласник отримав би вартість своєї частки. Отримавши кошти, відповідачі мали б змогу купити інше житло.
17. Вважає, що відповідачі зловживають своїми правами і перешкоджають в реалізації її прав.
18. Наголошує, що судом було встановлено факт неможливості поділу спірного будинку в натурі, а сам по собі факт відсутності у відповідачів коштів для виплати компенсації вартості частки позивачки не є ознакою надмірного тягаря, оскільки такі кошти можуть бути сплачені за рахунок продажу будинку і цей підхід відповідатиме інтересам всіх співвласників будинку.
19. Крім того, у власності ОСОБА_3 наявне інше житло і продаж спірного будинку не порушить її житлових прав.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скарга
20. У квітні 2025 року  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат - Черкавський Ю. С.,подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Зауважує, що компенсація вартості частки позивачки може бути надана лише за згоди інших співвласників. Наголошує, що позивачкою не надано доказів, зокрема висновку експерта, на підтвердження того, що виділ її частки в натурі є неможливим. Надана позивачкою оцінка вартості будинку зроблена без огляду та врахування його стану і є завищеною, оскільки для порівняння використовувались об`єкти нерухомості, які в кілька разів більші за площею від об`єкта оцінки. Звертає увагу, що стягнення компенсації призведе до того, що відповідачі взагалі залишаться без житла.
21. У жовтні 2025 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат - Левченко Н. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що надана позивачкою оцінка вартості будинку не є належним та допустимим доказом. Вважає, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилається позивачка у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. Звертає увагу на відсутність висновку експерта про неможливість виділення частки позивачки.
Обставини справи, встановлені судами
22.  ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2018 року, належить 1/4 частина будинку за адресою: 

АДРЕСА_2 .  ОСОБА_2 є власником 1/2 частини, а ОСОБА_3 власником 1/4 частини зазначеного будинку.
24. Житловий будинок має загальну площу 44,3 кв. м та складається з житлової кімнати (1-4), площею 16,6 кв. м, житлової кімнати (1-5), площею 
7,8 кв. м, житлової кімнати (1-3), площею 10,9 кв. м, ванної (1-2), площею 
3,8 кв. м, кухні (1-1), площею 4,2 кв. м, прибудови літ. а-1.
25. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок А-1, загальною площею 44,3 кв. м, та господарські будівлі і споруди: літ. Б, б - літні кухні; 
літ. В - сарай; літ. Г - погріб з шийкою; літ. Д - сарай; літ. Ж - вбиральня; 
літ. З - душ; літ. И, К - навіси, № 1-15, 1 - споруди, мостіння.
26. Згідно зі звітом про оцінку майна від 05 жовтня 2023 року, наданого позивачкою, ринкова вартість 1/4 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 339 200 грн.
27. Відповідно до звіту про оцінку майна від 14 листопада 2024 року, наданого відповідачами, ринкова вартість 1/4 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 148 206 грн.
28. В будинку зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_2 , для якого будинок є єдиним житлом.
29.  ОСОБА_2 , 1960 року народження, є особою з інвалідністю 
2 групи, пенсіонером, отримує пенсію в сумі 2 725 грн на місяць.
30.  ОСОБА_3 була особою з інвалідністю 2 групи, у спірному будинку не зареєстрована і не проживала.
31.  ОСОБА_1 у будинку не зареєстрована і не проживає, має інше житло.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
32. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
33. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
34. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
35. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
36. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
37. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
38. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).
39. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
40. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
41. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).
42. У постанові від 10 грудня 2025 року у справі № 466/2128/23 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час вирішення спорів за вимогою одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні, яким є житло, шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, підлягає врахуванню майновий стан відповідача (відповідачів), а саме можливість сплатити компенсації вартості частки, право позивача на яку припиняється та передається відповідачу (відповідачам), та чи не призведе виконання відповідного рішення про стягнення компенсації до звернення стягнення на ту частку, право на яку передано іншим співвласникам відповідним судовим рішенням.
Присудження компенсації на користь одного співвласника вартості його частки з інших співвласників за умови неможливості виділу її у натурі з неподільної речі не може відбуватися, якщо виконання такого рішення призведе до звернення стягнення на цю ж річ, яка є єдиним житлом (див. пункти 76-77 вказаної постанови).
43. У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, встановивши, що стягнення з відповідачів грошової компенсації може призвести до звернення стягнення на будинок та його примусовий продаж і порушення законних прав відповідачів, зокрема ОСОБА_2 , для якого спірний будинок є єдиним житлом, дійшли загалом правильного висновку про відмову у задоволенні позову в обраний позивачкою спосіб (стягнення компенсації вартості її частки будинку).
44. Колегія суддів погоджується з такими висновками та додатково зауважує, що позивачка відповідно до статті 361 ЦК України має право самостійно розпорядитися належною їй часткою у спірному будинку, повідомивши, у разі продажу, інших співвласників в порядку, передбаченому статтею 362 ЦК України.
Крім того, позивачка не позбавлена можливості визначити порядок користування спірним будинком, яким має три житлові кімнати, та/або вимагати від інших співвласників усунення їй перешкод в користуванні спільним майном.
45. Щодо посилань заявниці на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, відповідно до яких «…відсутність у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві саме по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати, оскільки під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ, а виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо..», колегія суддів враховує, що цей висновок сформулювано у справі про поділ спільного майна подружжя, предметом спору в якій був автомобіль.
Вочевидь звернення стягнення на автомобіль не створює загрози втручання у право особи на житло.
46. Водночас у межах розглядуваної справи суди, вирішуючи спір, зважили на ризик втрати єдиного житла відповідачем ОСОБА_2 , який є особою похилого віку, має інвалідність та отримує мінімальну пенсію.
47. З урахуванням обставин, встановлених у конкретній справі, висновки судів попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилалась заявниця у касаційній скарзі.
48. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
49. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
51. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
52. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
53. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, 
а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Заочне рішення Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников