УХВАЛА 

19 січня 2026 року
м. Київ

справа № 201/10032/23

провадження № 61-13937ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного від 02 грудня 2025 року, про постановлення окремої ухвали та клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Судуу справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 29 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року. 

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» 
про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди визнано неподаною та повернуто заявнику

Щодо вирішення заяви про виправлення описки 

24 грудня 2025 року надійшла заява про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 02 грудня 2025 року та заява про відвід судді від розгляду заяви про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 02 грудня 2025 року, у якій заявник висловив недовіру судді Лідовцю Р. А.

У зв`язку із перебуванням судді Лідовця Р. А. у відпустці до 09 січня 2026 року включно, заяву про виправлення описки передано судді 13 січня 2026 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 
про відвід судді Лідовця Р. А. визнано необґрунтованою, заяву передано для її вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2026 року вказану заяву передано для вирішення судді Верховного Суду Каларашу А. А.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. від участі у розгляді заяви про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 02 грудня 2025 року відмовлено.

Заява про виправлення описки мотивована тим, що в ухвалі Верховного Суду від 02 грудня 2025 року відсутній опис фактичних обставин справи («що заявник усунув недоліки у касаційній скарзі за ухвалою від 18.11.2025; що суд ігнорував наведені підстави касаційного оскарження, порушуючи норми ЦПК України; що відбулося штучне блокування доступу заявника до касаційного перегляду»). ОСОБА_1 вказує, що наявні описки у формулюваннях: «…касaційну скаргу підлягає визнанню неподаною та поверненню» - без уточнення, що заявник усунув недоліки; неправильне відображення хронології подання та розгляду касаційної скарги».

Заявник вважає, що Верховний Суд повинен був зазначити в ухвалі такі його доводи, що: «… Оскаржувана постанова підлягає касаційному оскарженню згідно з п.3 ч.2 ст.389 ЦПК, так як відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо порядку розгляду звернень громадян, встановленого цивільним законодавством щодо взаємовідносин, між особами приватного права. Відповідно до ст.81 ЦК України, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, діляться на юридичні особи приватного права та юридичні особи публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до ст.87 ЦК України. Отже, відповідач є юридичною особою приватного права. Я є громадянином України. Відповідно до ст.24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Отже, я фізична особа. Відповідно до ст.26 ЦК України, фізична особа має всі майнові права встановлені цим Кодексом, іншими законами. Отже, я вправі мати у власності майно, що мені належить. Поділ фізичних осіб на фізичні особи приватного чи іншого права ЦК України не передбачено. Таким чином, суд встановив обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Це підстава для скасування судового рішення на підставі п.4 ч.3 ст.411 ЦПК України. Приватне право регулює майнові відносини між фізичними особам та юридичними особами, тобто ті відносини, що виникають між рівними суб`єктами і не носять публічного характеру. До таких рівних суб`єктів по відношенню до юридичних осіб мають належати фізичні особипідприємці. Для приватного права характерна договірна форма і диспозитивність. Будь які договірні відносин між відповідачем і мною відсутні. Я не зареєстрований фізичною особоюпідприємцем. Це легко перевірити, оскільки згідно зі ст.50 ЦК України, інформація про реєстрацію фізичних осібпідприємців є відкритою. На підставі ст.34 ЦК України, я маю повну цивільну дієздатність. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Постановою суду фактично обмежена моя дієздатність на право звернення до відповідача відповідно до закону України «Про звернення громадян». Законом України «Про звернення громадян» не передбачено обмеження розгляду звернень громадян залежно від змісту звернень. Про це немає єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду. Оскаржувана постанова підлягає касаційному оскарженню також виходячи з підп. а) п.2 ч.3 ст.389, оскільки стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо розгляду звернень громадян відповідно до закону України «Про звернення громадян» залежно від змісту звернень. Необхідно зробити висновок про те, чи впливає зміст звернення на його розгляд у розумінні приписів Закону України «Про звернення громадян», і якщо впливає, то які за змістом звернення громадян не підлягають розгляду згідно із Законом України «Про звернення громадян». П.6 Оскаржувана постанова підлягає касаційному оскарженню також виходячи з підп. ав п.2 ч.3 ст.389 та ч.6 ст.411 ЦПК так як: судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права; касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики в розумінні приписів Закону України «Про звернення громадян», оскільки оскаржуваною постановою порушуються вимоги про обов`язковість відповідності судових рішень діючому законодавству і верховенству права; справа має значний суспільний інтерес, оскільки оскаржуваним судовим рішенням змінюється чинне законодавство; справа має виняткове значення для відновлення моїх порушених конституційних та цивільних прав. Відповідно до викладеного в касаційній скарзі: Суд не надав належної оцінки зібраним доказам і поданим аргументам (ст. 389, 411, 412 ЦПК України); Відмова у відкритті провадження фактично порушує моє право на доступ до правосуддя (ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод)».

ОСОБА_1 зазначає, що описки у тексті ухвали спотворюють реальний зміст справи та порушують процесуальні гарантії заявника, зокрема системність помилок вказує на неправомірне застосування норм процесуального та матеріального права, що має ознаки недбалості та зловживання владою. Вважає, що виправлення вищенаведених ним описок є необхідним для відновлення достовірності судового рішення, забезпечення правильного процесуального відображення фактів, а також для подальшого оскарження.

Згідно із частиною першою статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

За змістом вказаної статті описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття.

Натомість зміст заяви про виправлення допущеної у судовому рішенні описки чи арифметичної помилки свідчить про те, що заявник по суті просить змінити висновки, з яких виходив Верховний Суд при прийнятті відповідної ухвали суду, а його доводи побудовані на власному тлумаченні процесуальних вимог до змісту ухвали суду (вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини). Заявник фактично просить змінити зміст судового рішення, що не передбачено нормами ЦПК України.

Ураховуючи викладене, оскільки, з огляду на зміст прийнятої ухвали, в тексті судового рішення судом не допущено описку в розумінні статті 269 ЦПК України, тому у задоволенні заяви про виправлення описки слід відмовити.

Щодо постановлення окремої ухвали та передачі справи на розгляд Великої Палати

Вивчивши подані заявником процесуальні документи, Верховний Суд вважає за необхідне повернути їх заявнику.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє у порядку та межах, визначених процесуальним законом, його повноваження врегульовано правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.

У статті 403 ЦПК України закріплені підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Статтею 404 ЦПК України передбачений порядок передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Верховним Судом було повернуто касаційну скаргу заявнику. Суд касаційної інстанції поза межами відкритого касаційного провадження не має визначених процесуальним законом повноважень переглядати справу в касаційному порядку та вирішувати питання касаційної скарги, у тому числі, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а також про постановлення окремої ухвали, оскільки процес вирішення спору не розпочато.

Верховний Суд вважає за доцільне повторно роз`яснити заявнику, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України). 
ОСОБА_1 може звернутися до Верховного Суду із новою редакцією касаційної скарги, попередньо усунувши недоліки, на які вказав суд, разом з якою, за наявності відповідного волевиявлення, подати заяви та клопотання по суті справи.
Керуючись статтями 260, 262, 269, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали та клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Судуу вказаній справі повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець