ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11346/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,
здійснивши перегляд у порядку письмового провадження постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 (судді: Яценко О. В. - головуючий, Хрипун О. О., Мальченко А. О.)
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд 2020" у справі 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.С.В.П. Едженсі"
до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд 2020", Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва"
про забезпечення позову, поданою до пред`явлення позову,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст заяви про забезпечення позову
1.1. У вересні 20225 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Р.С.В.П. Едженсі" (далі - ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі") звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просило вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд 2020" (далі - ТОВ "Інтер Фуд 2020") та будь-яким іншим особам, що діють від його імені або за його дорученням, вчиняти будь-які дії на виконання договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, укладеного за результатами аукціону, від 28.08.2025 № 1156, спрямовані за вхід, вселення та зайняття приміщень, користування ними, проведення ремонтних, будівельних, демонтажних робіт, перепланування чи будь-яких інших робіт, що змінюють поточний стан нерухомого майна, у частині нежитлової будівлі першого, другого та підвального поверхів загальною площею 1 873,19 м2, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 84, літ. "А"; заборонити будь-яким особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, зокрема, але не виключно, будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, а також будь-яким іншим особам, що наділені повноваженнями відповідно до законодавства України вчиняти реєстраційні дії, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які записи щодо державної реєстрації іншого речового права - права оренди ТОВ "Інтер Фуд 2020" стосовно спірного майна на підставі вказаного договору оренди нерухомого майна.
1.2. Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - Шевченківська РДА) діяла всупереч імперативним вимогам закону, без будь-якого попередження та згоди заявника як співвласника нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 84, літ. "А", одноосібно ініціювала та провела аукціон № LLE001-UA-20250721-99559 щодо передачі в оренду частини спільного майна - приміщень загальною площею 1873,19 м2. За результатами цього аукціону переможцем було визнано ТОВ "Інтер Фуд 2020", з яким 28.08.2025 було укладено договір оренди. Звернення із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви зумовлене існуванням очевидних ознак протиправності дій Шевченківської РДА та наявністю безпосередньої загрози настання невідворотних наслідків для заявника, що може істотно ускладнити або навіть унеможливити ефективний захист його порушених прав. Зокрема, за доводами заявника, існує ризик незворотних фізичних змін спірного майна внаслідок здійснення орендарем перепланування, реконструкції, ремонту орендованого майна тощо; фактичне зайняття відповідачем-орендарем спірного майна у разі задоволення майбутнього позову про визнання недійсним аукціону та укладеного за наслідками договору оренди не матиме наслідком автоматичне виселення орендаря, що може призвести до ініціювання заявником нових позовів.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у задоволенні заяви ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.
Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не надано суду доказів у розумінні чинного процесуального закону, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову; заборона орендареві вчиняти будь-які дії на виконання договору оренди, а також заборона вчинення реєстраційних дій підпадає під встановлену частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заборону, адже такі заходи є втручанням у проведення аукціону, що фактично нівелює його наслідки.
2.2. За наслідками перегляду вказаної ухвали Північний апеляційний господарський суд постановою від 12.11.2025 скасував її; заяву ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнив; вжив заходи забезпечення позову до подання ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" позовної заяви шляхом заборони ТОВ Інтер Фуд 2020" та будь-яким іншим особам, що діють від його імені або за його дорученням, вчиняти будь-які дії на виконання договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, укладеного за результатами аукціону, від 28.08.2025 № 1156, спрямовані за вхід, вселення та зайняття приміщень, користування ними, проведення ремонтних, будівельних, демонтажних робіт, перепланування чи будь-яких інших робіт, що змінюють поточний стан нерухомого майна, у частині нежитлової будівлі першого, другого та підвального поверхів загальною площею 1 873,19 м2, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 84, літ. "А"; заборони будь-яким особам, які відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наділені повноваженнями державних реєстраторів, зокрема, але не виключно, будь-яким державним реєстраторам, нотаріусам, а також будь-яким іншим особам, що наділені повноваженнями відповідно до законодавства України вчиняти реєстраційні дії, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які записи щодо державної реєстрації іншого речового права - права оренди ТОВ "Інтер Фуд 2020" стосовно спірного майна на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, укладеного за результатами аукціону, від 28.08.2025 № 1156.
Апеляційний господарський суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив зокрема із того, що оскільки у спірних правовідносинах договір оренди спірного майна було укладено та опубліковано, що, в свою чергу, свідчить про те, що електронний аукціон з передачі в оренду частини нежитлової будівлі є завершеним, то вжиття заходів забезпечення позову у цій справі не призведе до припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення такого аукціону; у наведеному випадку заявником доведено наявність підстав для вжиття обраних ним заходів забезпечення позову, а їх невжиття до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Водночас суд зазначив, що положення процесуального законодавства не визначають як підставу для відмови у вжитті заходів забезпечення позову в справі вжиття таких саме (або схожих) заходів забезпечення позов у іншій справ, тому задоволення заяви ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" про забезпечення позову у справі № 910/11432/25 не є підставою для відмови у задоволенні заяви вказаної особи про забезпечення позову у цій справі.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, ТОВ "Інтер Фуд 2020" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у цій справі, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 залишити в силі.
Зокрема, скаржник посилається на порушення судом апеляційної іцнстанції положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, статей 204, 629 Цивільного кодексу України; неврахування висновків щодо застосування вказаних норм, викладених у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19, від 17.02.2025 у справі № 916/4391/24, від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23; стверджує про недоведеність підстав для вжиття заходів забезпечення позову; вказує, що доводи заявника ґрунтуються на припущеннях; станом на дату прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови від 12.11.2025 було вже наявне забезпечення позову за аналогічними вимогами ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі", про що свідчить ухвала Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 в іншій справі № 910/11432/25.
3.2. ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржену у справі постанову суду апеляційної інстанції - без змін як законну та обґрунтовану.
3.3. Шевченківська РДА у клопотанні щодо задоволення касаційної скарги на підставі аргументів викладених у ній підтримала доводи касаційної скарги ТОВ "Інтер Фуд 2020".
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Переглянувши оскаржену у справі постанову, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на них, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.
4.2. Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного господарського суду про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом встановлення заборон на виконання договору оренди та вчинення реєстраційних дій за таким договором.
4.3. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову унормовані у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з положеннями частини 1 якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/2795/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. 
Оскільки предметом позову у цій справі, з яким ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" мало на меті звернутися до суду, є вимоги про визнання недійсним електронного аукціону з передачі в оренду частини нежитлової будівлі та укладеного за його наслідками договору оренди нерухомого майна, тобто вимоги немайнового характеру, то має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21).
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
4.4. У цій справі суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі" про вжиття заходів забезпечення позову, вважало, що заявник навів достатньо переконливі та мотивовані підстави, які свідчать про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав вказаного товариства, за захистом яких позивач має намір звернутися до суду в межах цієї справи, у разі задоволення позову.
Втім, суд апеляційної інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 (на яку посилався скаржник у касаційній скарзі), в якій перед Верховним Судом постало питання чи дозволяє процесуальний закон у справі за позовом про визнання недійсним договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачам (сторонам договору) вчиняти дії (сплачувати кошти та виконувати роботи), спрямовані на виконання зобов`язань за оспорюваним правочином, та чи призведе така заборона до блокування господарської діяльності відповідачів (сторін договору) та, як наслідок, чи можна в цьому випадку вжиття господарським судом зазначеного заходу забезпечення позову вважати тотожним передчасному задоволенню заявлених позовних вимог без вирішення спору по суті.
Відступаючи від висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм частин 1, 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу, викладеного у постанові від 06.12.2023 у справі № 916/3414/23, об`єднана палата зазначила, зокрема, таке.
"Згідно з пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Відповідно до частини одинадцятої статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17).
Водночас статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується.
Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню."
Схожі за змістом висновки щодо застосування положень статей 204, 629 Цивільного кодексу України, від яких об`єднана палата не знайшла підстав відступати, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц, Верховного Суду від 20.01.2025 у справі № 916/2957/24.
4.5. Об`єднана палата у постанові від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 також наголосила на тому, що вжиття судом заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачам виконувати зобов`язання за оспорюваним правочином вочевидь створює непереборні перешкоди для реалізації прав сторін такого правочину та унеможливлює виконання ними своїх обов`язків.
Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції не врахував того що, забороняючи вчиняти дії на виконання договору, він фактично поставив під сумнів правомірність укладення оспорюваного правочину, який на час прийняття оскаржуваної постанови недійсним не визнавався. Встановлення такої заборони фактично призводить до втручання суду в договірні відносини сторін оспорюваного договору, що є складовою господарської діяльності, блокує її, свідчить про неспівмірність такого заходу забезпечення позову та порушує збалансованість інтересів сторін договору.
Об`єднана палата у постанові від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 виснувала, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що заява про забезпечення позову фактично обґрунтована доводами заявника щодо його незгоди з результатами електронного аукціону та укладеного за наслідками його проведення договору оренди нерухомого майна, проте таке обґрунтування, з огляду на презумпцію правомірності правочину, визначену у статті 204 Цивільного кодексу України, суперечить положенням цієї статті, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Наведене також відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 17.02.2025 у справі № 916/4391/24, на яку також посилався скаржник у касаційній скарзі.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні у справі Кюблер проти Німеччини (рішення від 13.01.2011, CASE OF KUBLER v. GERMANY (Application no. 32715/06), para 61), метою тимчасового заходу є збереження status quo до визначення судом обґрунтованості такого заходу; тимчасовий захід має на меті гарантувати, що на час основного провадження суд зможе розглянути позов заявника за своєю звичайною процедурою; маючи на меті забезпечити подальше існування предмета спору, тимчасовий захід стосується суті провадження.
У справі, що переглядається, збереження status quo полягає в існуванні такого правочину (якщо він не є нікчемним чи неукладеним) протягом судового процесу, доки судове рішення не набере законної сили.
Водночас, суд апеляційної інстанції не врахував, що предмет позову у цій справі не стосується проведення реєстраційних дій, а запропонований заявником спосіб забезпечення, виходячи з предмета майбутнього позову, має ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводиться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину.
Отже, вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову не відповідають принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із предметом майбутнього позову, порушують збалансованість інтересів сторін договору, спрямовані на втручання в їх господарську діяльність.
4.6. Наведене свідчить, що на порушення положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а отже, доводи касаційної скарги знайшли підтвердження, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції - залишенню в силі.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.2. Згідно із частиною 1 статті 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
5.3. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі ухвали суду першої інстанції.
6. Судові витрати
6.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на ТОВ "Р.С.В.П. Едженсі".
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд 2020" задовольнити.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/11346/25 скасувати, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у цій справі залишити в силі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.С.В.П. Едженсі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд 2020" 3028,00 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак