УХВАЛА
04 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 751/9914/24
провадження № 61-14764св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу 
за позовом ОСОБА_1  
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» 
про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», від імені якого діє адвокатка Міньковська Анастасія Володимирівна, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2025 року в складі судді Діденко А. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року в складі колегії суддів Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Онищенко О. І. 
та касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Підгорним Костянтином Євгеновичем, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 рокув складі колегії суддів Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Онищенко О. І.
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст доводів та вимог позовної заяви
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних.
2. Позов мотивував тим, що 31 жовтня 2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» укладений договір про надання кредиту №11061217000, на забезпечення виконання зобов`язань за яким позивач передав в іпотеку банку належне йому нежиле приміщення - приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1. У подальшому право вимоги за іпотечним договором банк відступив на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
3. 21 квітня 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність.
4. Позивач зазначав, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі №751/2658/18 задоволено його позов до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживача та стягнуто на його користь як іпотекодавця 3 954 749,71 грн у рахунок відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог кредитора.
5. Указував, що починаючи з 21 квітня 2016 року, тобто з моменту переходу від нього до відповідача права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель був зобов`язаний сплатити йому кошти в розмірі 3 954 749,71 грн, однак цього не зробив. Лише в березні-жовтні 2023 року вказана сума декількома платежами була перерахована на його рахунок у ході виконання судового рішення в справі №751/2658/18.
6. Посилаючись на приписи частини другої статті 625 ЦК України позивач уважав, що відповідач за весь час прострочення з травня 2016 року до жовтня 2023 року зобов`язаний сплатити йому інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми, які ним визначені в позовній заяві на рівні 2 224 836,57 грн.
Короткий зміст ухвали і рішення суду першої інстанції 
7. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 січня 2025 року залучено до участі у справі ТОВ «Він Фінанс» як правонаступника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 
8. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнено з ТОВ «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 1 488 259, 14 грн, з яких: 1 232 103,73 грн інфляційних втрат та 256 155,41 грн як 3% річних.
Закрито провадження у справі в частині вимог позову про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на суму 285 687,73 грн, сплачену відповідачем 08 березня 2023 року. У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
9. Задовольняючи позов частково, місцевий суд зазначив такі мотиви:
- відповідач не здійснив своєчасну виплату позивачу коштів, які перевищували 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог кредитора;
- датою виникнення права на стягнення основної заборгованості та, відповідно, початку нарахування сум за статтею 625 ЦК України необхідно вважати 22 квітня 2016 року; 
- право вимоги з виплати 3 % річних та інфляційних втрат є не разовим, а виникає періодично з плином часу, за який здійснюється нарахування сум, передбачених статтею 625 ЦК України;
- позивач має праву на отримання інфляційних втрат і 3 % річних, починаючи з 02 квітня 2017 року і до дати погашення відповідачем заборгованості. Визначаючи вказану дату, суд вирахував три роки перед днем набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким перебіг позовної давності було продовжено на час дії карантину;
- відповідно до пункту 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. За таких умов суд уважав, що позовна давність, перебіг якої було спочатку продовжено законом на період дії карантину, а в подальшому зупинено на період воєнного стану, не є пропущеною;
- питання стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 22 квітня 2016 року до 31 січня 2017 року на суму 418 665,07 грн, сплачену відповідачем протягом жовтня 2023 року, вже вирішено у постанові Чернігівського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі №751/1088/24, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню.
10. Закриваючи провадження у частині вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на суму 285 687,73 грн, сплачену відповідачем 08 березня 2023 року в рахунок часткового погашення зобов`язання, суд керувався пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України та виходив із того, що вказані вимоги вирішено у межах справи № 751/8440/23.
11. До того ж суд не взяв до уваги документ під назвою «заява щодо відмови від частини позовних вимог» від 21 березня 2025 року, за змістом якої позивач повідомляє про відмову від частини позовних вимог в розмірі 152 195,07 грн щодо 3 % річних та інфляційних втрат на суму 285 687,73 грн, оскільки вважав, що заява не відповідає мінімальним вимогам до оформлення процесуального документа в цивільній справі і не може бути розцінена як заява про зменшення позовних вимог.
12. Додатковим рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнено з ТОВ «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26 038,03 грн.
Короткий зміст постанови апеляційного суду 
13. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ТОВ «Він Фінанс» задоволено частково.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 31 липня 2025 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з жовтня 2020 року до лютого 2023 року, що нараховані на суму 285 687,73 грн, яка отримана позивачем 08 березня 2023 року в рахунок часткового погашення зобов`язань, задоволено та закрито провадження у справі в цій частині.
Позов задоволено частково. Стягнено з ТОВ «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 456 928,16 грн, 3 % річних у розмірі 66 592,74 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
14. У мотивувальній частині постанови апеляційного суду також зазначено, що провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Він Фінанс» про стягнення інфляційних втрат і 3% річних у загальному розмірі 362 172,45 грн за період з травня 2016 року до вересня 2020 року, що нараховані на суму 285 687,73 грн, яка була отримана позивачем 08 березня 2023 року в рахунок часткового погашення зобов`язань, підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України як такі, що вже були предметом розгляду у справі №751/8440/23.
15. Зменшуючи розмір стягнутих інфляційних втрат і 3 % річних, апеляційний суд виходив із того, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України і не пов`язується з перебігом позовної давності за основним зобов`язанням. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. 
16. Суд зазначив, що ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду 04 листопада 2024 року, а тому стягненню підлягають інфляційні втрати та 3% річних за період з 04 листопада 2021 року до дати кожного платежу з погашення заборгованості, тобто в межах 3 років, що передували подачі позову.
17. Навівши детальний розрахунок за кожним окремим платежем, апеляційний суд виснував, що загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню, становить 456 928,16 грн, а 3 % річних - 66 592,74 грн.
18. У задоволенні інших вимог позову апеляційний суд відмовив у зв`язку із пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якої просив відповідач.
19. Не погодившись з висновками суду про необхідність стягнення коштів з відповідача за період з 02 квітня 2017 року і до дати погашення відповідачем заборгованості, тобто за весь час карантину і за 3 роки, які передували його початку, апеляційний суд зауважив, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли позовна давність не спливла на момент встановлення карантину на території України (12 березня 2020 року). Тобто, якщо сплив позовної давності мав би настати після 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, то позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). 
20. Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло 22 квітня 2016 року і сплив загальної позовної давності мав би настати з 22 квітня 2019 року, тобто до введення карантину, а з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 04 листопада 2024 року, то підстави для застосування пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України і, відповідно, продовження позовної давності на строк понад 3 роки, які передують зверненню до суду (зокрема, на 3 роки до введення карантину) відсутні. 
21. Суд також не взяв до уваги доводи позивача про те, що остаточне підтвердження розміру зобов`язання, що мав сплатити відповідач позивачу, сталося в момент набрання законної сили постанови суду у справі №751/2658/18, а саме 09 листопада 2021 року. 
22. Апеляційний відхилив аргументи відповідача про необхідність зменшення нарахованих 3 % річних, оскільки такий розмір є мінімально встановленим законом, у зв`язку із чим його зменшення не допускається.
23. Крім того, суд відхилив посилання відповідача на пункт 18 Прикінцевих та перехідних ЦК України щодо неможливості нарахування передбачених статтею 625 ЦК виплат на період воєнного стану, оскільки він містить застереження щодо його застосування, а саме щодо позичальників, які отримали кредит, тоді як спірні правовідносини виникли з приводу несвоєчасної виплати іпотекодержателем позивачеві коштів, які перевищували 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Доводи та вимоги осіб, які подали касаційні скарги
Щодо касаційної скарги відповідача
24. 21 листопада 2025 року ТОВ «Він Фінанс» через представника - адвокатку Міньковську А. В. звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
25. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). 
26. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15, від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16 і 646/14523/15, від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16. 
27. Також у касаційній скарзі міститься посилання на висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (про те, що поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав) та від 09 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову).
28. Посилається на те, що позивач не навів будь-яких об`єктивних перешкод, пов`язаних із уведенням на території України карантинних обмежень, які позбавили його можливості вчасно звернутися до суду з позовом у межах позовної давності. Наполягає на тому, що право на стягнення виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, виникає у момент порушення основного зобов`язання й можливе до моменту його фактичного виконання, проте обмежується останніми 3 роками, які передують подачі позову. Тому акцентує на тому, що стягненню підлягали лише ті платежі, які нараховані після 04 листопада 2021 року.
29. Зазначає й про те, що за змістом пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на період воєнного стану виплати, передбачені статтею 625 ЦК України, не нараховуються, тому суд мав стягнути такі платежі, починаючи з 04 листопада 2021 року і до 24 лютого 2022 року.
30. Вказує, що позивач у позовній заяві нарахував інфляційних втрат і 3 % річних на суму 2 224 836,57 грн, яка перевищує суму боргу (2 113 973,29 грн). Уважає, що в цьому контексті підлягає врахуванню недобросовісна поведінка позивача, який зловживає своїми правами, порушивши десять судових проваджень про стягнення виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за різні періоди та на різні суми. Тому, на переконання заявника, заявлені позовні вимоги є неспівмірними з розміром боргу, у зв`язку із чим суд мав або відмовити у їх задоволенні, або зменшити розмір відсотків, які підлягали стягненню з відповідача.
Щодо касаційної скарги позивача
31. 03 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд»ОСОБА_1 , у інтересах якого діє адвокат Підгорний К. Є., звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та закриття провадження у частині вимог про стягнення 209 977,38 грн інфляційних втрат та 3 % річних та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (у частині вимог про стягнення 209 977,38 грн інфляційних втрат та 3 % річних).
32. Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначив порушення судом норм матеріального, процесуального права, неврахування судом висновків:
- щодо застосування частин 2, 3 статті 264 ЦК України, що викладено в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 759/3772/16-ц;
- щодо того, що інфляційні втрати, 3% річних, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, є частиною боргу (вкладу), а не окремим боргом, що викладено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 757/24677/18-ц, від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15, від 29 березня 2023 року у справі № 607/955/21;
- щодо того, що зобов`язання щодо інфляційних втрат слід обраховувати окремо за кожен місяць (відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України), а строк початку спливу позовної давності за кожен такий місяць починає спливати окремо в наступному місяці, що викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18;
- про те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю; відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою, а також з приводу не пропуску позовної давності щодо інфляційних втрат, 3% річних, які припадають на період карантину, воєнного стану, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24;
- щодо того, що в період карантину, воєнного стану позовна давність щодо інфляційних втрат, 3%, зокрема з квітня 2017 року і до грудня 2023 року, не є пропущеною, якщо позов подано в лютому 2024 року, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 718/435/24 ;
- щодо порядку спливу позовної давності, що розпочала відлік до карантину, воєнного стану, а також щодо встановленого законом процесуального обов`язку суду апеляційної інстанції здійснювати відхилення доводів (аргументів) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується, при цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання, викладеного Верховним Судом у постанові від 12 листопад 2025 року у справі № 204/15394/23;
- про те, що при вирішенні тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію, тоді як судом апеляційної інстанції було проігноровано правові висновки щодо позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат, 3% річних з квітня 2017 року, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 755/10947/17, та від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24;
- щодо порядку визначення спливу позовної давності, якщо строк припадає на період карантину, воєнного стану, що викладені в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №727/4133/22, від 30 листопада 
2023 року у справі № 27/55(914/4078/21), від 13 листопада 2024 року у справі № 383/1645/23.
Рух справи у суді касаційної інстанції
33. Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року касаційну скаргу ТОВ «Він Фінанс» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.
34. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , а матеріали справи витребувано з суду першої інстанції.
35. 26 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Він Фінанс» подало квитанцію про сплату судового збору, чим усунуло недоліки визначені ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року.
36. Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Він Фінанс».
37. 26 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
38. Заслухавши доповідь судді-доповідачки про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, а тому вважає наявними підстави для призначення справи до судового розгляду.
39. Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Керуючись статтями 34, 400, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», від імені якого діє адвокатка Міньковська Анастасія Володимирівна, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2025 року і постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року та касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Підгорним Костянтином Євгеновичем, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 рокупризначити до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 11 лютого 2026 року.
Інформацію про дату розгляду справи № 751/9914/24 і персональний склад колегії суддів оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади.
Ухвала оскарженню не підлягає. 

Судді: О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара