УХВАЛА

21 січня 2026 року
м. Київ

справа № 373/188/24
провадження № 61-202ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2025 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року у справі 
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Переяславської міської ради Київської області, 
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Переяславської міської ради Київської області, 
у якому просив:

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом відновлення межі між земельною ділянкою, кадастровий номер 3211000000:01:061:00092, що належить йому, із земельною ділянкою, кадастровий номер 3211000000:01:061:00064, що належить ОСОБА_1 , з демонтуванням 
та перенесенням за її рахунок паркану на визначену спільну межу, у відповідності до Державних актів на право власності на земельні ділянки;

- стягнути з ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 
від 17 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 , шляхом відновлення межі між земельною ділянкою, кадастровий номер 3211000000:01:061:0092, яка належить ОСОБА_2 , 
із земельною ділянкою, кадастровий номер 3211000000:01:061:0064, яка належить ОСОБА_1 , з демонтуванням та перенесенням за власний рахунок паркану 
на визначену спільну межу, у відповідності до Державних актів на право власності на земельні ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду 
в розмірі 3 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальному розмірі 32 821,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

31 грудня 2025 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року в цій справі, в якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 05 листопада 2025 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини 
і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури 
у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи 
те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), 
та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті 
ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, 
що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності 
й стабільності у цивільних правовідносинах.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна 
дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу 
в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2025 року (на час подання касаційної скарги) - 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися в ціні заявленого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 
2019 року у справі № 907/9/17).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, 
за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

З огляду на вказане ціна позову в частині відшкодування моральної шкоди становить 10 000,00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (3 028 х 250 = 757 000,00 грн).

Стосовно позовних вимог немайнового характеру щодо усунення перешкод 
у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування та перенесення 
за власний рахунок паркану на визначену спільну межу, у відповідності 
до Державних актів на право власності на земельні ділянки, то ця справа 
не є справою, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа 
не підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно 
до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що справа має для неї виняткове значення, оскільки стосується права власності на земельну ділянку. 

Верховний Суд вважає, що наведені заявницею доводи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Верховний Суд вже висловлював позицію щодо понять «фундаментальне значення» та «виняткове значення» (див., наприклад, ухвалу від 05 квітня 
2021 року у справі № 420/8512/20).

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно 
на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає 
її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи 
для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Доводи ОСОБА_1 щодо виняткового значення для неї справи зводяться 
до незгоди з оцінкою судами першої й апеляційної інстанцій зібраних доказів 
і встановлених обставин.

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, 
що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховний Суд не встановив.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, 
які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі 
у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно 
до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно 
до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури 
у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services 
v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre 
v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ 
до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. 
У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб 
(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 
2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу 
на судові рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 05 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Переяславської міської ради Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська