ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 320/7269/23
адміністративне провадження № К/990/42748/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого-судді - Мацедонської В. Е.,
суддів: Білак М. В., Желєзного І. В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Бюро економічної безпеки України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року (головуючий суддя Кобаль М. І., судді: Бужак Н. П., Файдюк В. В.)
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Бюро економічної безпеки України (далі - відповідач, Бюро), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Бюро від 09 січня 2023 року № 51-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника департаменту - керівника відділу нормативно-правової роботи та експертизи юридичного департаменту Бюро економічної безпеки України або на аналогічній посаді у юридичному департаменті Бюро економічної безпеки України;
- стягнути з Бюро на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення;
- стягнути з Бюро на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні;
- стягнути з Бюро на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуваний наказ про звільнення з посади є протиправним та підлягає скасуванню, адже у штатному розписі не відбувалося скорочення, а по факту відбулось формальне перейменування посад/назви відділу. Крім того, позивачка звернула увагу на недотримання відповідачем вимог законодавства щодо процедури звільнення з посади, зокрема, не було враховано наявність переважного права залишення на роботі (наявність доступу до державної таємниці), не запропоновано наявних вакансій.
ІІ. Установлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, судове рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення.
Наказом Бюро від 20 червня 2022 року № 181-к ОСОБА_1 призначена на посаду заступника керівника департаменту - керівника відділу нормативно-правової роботи та експертизи юридичного департаменту Бюро економічної безпеки України без конкурсного відбору до дня призначення на цю посаду переможця конкурсного відбору, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.
05 грудня 2022року відповідачем було прийнято наказ № 5-дск «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду», яким внесено зміни до структури центрального апарату Бюро, а пунктом 3 наказу вирішено ліквідувати у структурі юридичного департаменту (20 штатних одиниць): відділ нормативно-правової роботи та експертизи - 6 штатних одиниць; відділ договірної та аналітичної роботи - 4 штатні одиниці; відділ претензійно-позовної та судової роботи - 5 штатних одиниць; відділ юридичного забезпечення роботи з персоналом - 4 штатні одиниці. Пунктом 4 цього наказу вирішено утворити у структурі юридичного департаменту (20 штатних одиниць); відділ правого забезпечення діяльності Бюро 5 штатних одиниць; відділ представництва інтересів БЕБ та організації правової роботи територіальних органів - 5 штатних одиниць; відділ нормативно-експертного забезпечення - 5 штатних одиниць; відділ претензійно-договірної роботи - 4 штатні одиниці.
Вказані зміни стали підставою для попередження працівників юридичного департаменту про ліквідацію структурних одиниць, що входять до складу юридичного департаменту, у відповідності до вимог статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу».
09 грудня 2022 року позивачка була ознайомлена з попередженням про наступне звільнення.
Наказом Бюро від 09 січня 2023 року № 51-к, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 10 січня 2023 року з посади заступника керівника департаменту - керівника відділу нормативно-правової роботи та експертизи юридичного департаменту Бюро економічної безпеки України у зв`язку з скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». З цим наказом позивачка була ознайомлена 10 січня 2023 року.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Бюро на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1 567,55 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції зазначив, що в період дії воєнного стану, законодавчо обмежується можливість переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану, що у даному випадку, застосовно і до позивачки (призначено без конкурсного відбору), з огляду на що, оскільки вона була призначена без конкурсного відбору у період дії воєнного стану, її переведення на іншу посаду не могло бути реалізовано, у зв`язку з дією на території України правового режиму воєнного стану, який, згідно Закону, має певні обмеження. При цьому, після відновлення конкурсів на посади державної служби, у разі визначення державного службовця, призначеного в період дії воєнного стану відповідно згаданих змін, переможцем конкурсу на посаду, яку він займає, або на іншу посаду державної служби, його необхідно буде звільнити і призначити без застосування інструменту переведення. Таким чином, доводи позивачки в цій частині суд вважає необґрунтованими, з огляду на чітку врегульованість дій роботодавця у період дії воєнного стану під час застосування пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Щодо доводів ОСОБА_1 про наявність переважного права залишення на роботі, яка не дозволяла звільнити її із займаної посади, суд першої інстанції вказав на відсутність обов`язку роботодавця в період дії воєнного стану перевіряти/надавати оцінку наявності переважних прав та надавати пропозиції, з урахуванням прямої заборони переведення працівників, які призначені на посади без проведення конкурсного відбору.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зауважив, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Як свідчать матеріали справи, загальний розмір нарахованої недоплаченої частини заробітної плати при звільненні склав 1 567,55 грн (надбавка за таємність за січень 2023 року), а тому суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 1 567,55 грн, що є співмірною сумою до невиплачених коштів.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачка звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в цій частині. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року.
08 жовтня 2024 року Шостий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу, якою апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - зупинено до прийняття рішення Верховним Судом у справі № 320/12821/23.
Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 320/12821/23. Відповідно до правових положень адміністративного судочинства, справа № 320/12821/23 відповідає ознакам типової, а тому суд уважає, що наявні підстави для зупинення провадження у справі № 320/7269/23 на підставі пункту 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
07 листопада 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Бюро на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини третьої статті 328 КАС України.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2026 року (у зв`язку з обранням судді Губської О. А. до Великої Палати Верховного Суду) визначено склад суду для розгляду цієї касаційної скарги: ОСОБА_2 (головуючий суддя), Білак М. В., Желєзний І. В.
ІV. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Скаржник зазначає, що у справі № 320/12821/23 відсутнє відповідне судове рішення щодо передачі цієї справи на розгляд у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, що, у свою чергу, давало б підстави для зупинення провадження у справі № 320/7269/23 відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України.
Крім того, Бюро наполягає, що справа № 320/12821/23 не містить ознаки типової, оскільки ухвала Верховного Суду від 20 травня 2024 року, якою відкрито касаційне провадження у цій справі, не містить відомостей щодо визначення справи № 320/12821/23 зразковою та/або типовою в розумінні приписів статтей 290-291 КАС України.
Позивачка відзив на касаційну скаргу не подавала, що не перешкоджає перегляду ухвали суду апеляційної інстанції.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина перша статті 8 цього Кодексу установлює, що всі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Стаття 44 КАС України визначає права та обов`язки учасників справи. Так, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право, серед іншого: брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Положення статті 236 КАС України передбачає підстави зупинення провадження у справі. Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
VІ. Висновки Верховного Суду
У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Касаційне провадження у цій справі відкрите у зв`язку з незгодою відповідача про постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про зупинення провадження на підставі пункту 5 частини другої 236 КАС України (в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду) - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції (у даному випадку - у справі № 320/12821/23).
З цього приводу Верховний Суд уважає за доцільне зазначити таке.
Положеннями статті 236 КАС України розмежовано підстави, за яких суд має право зупинити провадження, а також, з настанням яких, суд зобов`язаний вчинити дану процесуальну дію.
Перелік даних підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
У частині другій названої вище статті процесуального закону визначено перелік підстав, за яких суд має право зупинити провадження у справі.
Так, відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Оскаржуваною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду провадження у справі зупинено саме на підставі пункту 5 частини другої статті 236 КАС України.
Проте, КАС України не містить визначення «подібні правовідносини». 
Колегія суддів зауважує, що слід розуміти під цим поняттям роз`яснено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 802/3999/15-а, від 03 липня 2019 року у справі № 826/27404/15, у яких Суд виснував: «Подібність правовідносин» означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що суд вправі зупинити провадження у справі як з підстави перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) саме палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Можливість зупинення у провадження у справі на підставі пункту 5 частини другої статті 236 КАС України пов`язана не з будь-якими подібними справами (навіть, якщо такі й дійсно подібні), а обумовлюється їх обов`язковим розглядом у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Це виключає необґрунтоване зупинення судами провадження у справах виходячи лише з однієї з наявності на розгляді у Верховному Суді подібної справи, яких може бути безліч.
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що зупиняючи провадження у справі, Шостий апеляційний адміністративний суд уважав, що справа № 320/12821/23 є типовою. Будь-яких інших висновків стосовно тотожності і подібності правовідносин у справах № 320/12821/23 та № 320/7269/23 оскаржувана ухвала суду не містить.
Натомість, суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення пункту 5 частини другої статті 236 КАС України, безпідставно не взяв до уваги, що справа № 320/12821/23 не переглядається у Верховному Суді палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховний Суд, відкриваючи касаційне провадження у справі № 320/12821/23 не визначав її як типову справу. Крім того, Суд не постановляв відповідні судові рішення, які свідчили про передачу цієї справи на розгляд у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою чи Великою Палатою Верховного Суду.
Відтак, колегія суддів уважає, що судом апеляційної інстанції зупинено провадження у справі з підстав подібності обставин даної справи до обставин у справі № 320/12821/23, що перебуває на розгляді Верховного Суду, з неправильним застосуванням пункту 5 частини другої статті 236 КАС України.
Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування типовості правовідносин даної справи та справи № 320/12821/23.
Згідно з визначеннями, наведеними у пунктах 21 та 22 частини першої статті 4 КАС України типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Частиною першою статті 290 КАС України встановлено, що якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.
Відповідно до частини сьомої статті 290 КАС України ухвала про відкриття Верховним Судом провадження у зразковій справі публікується на офіційному веб-порталі судової влади України, а також в одному із загальнодержавних друкованих засобів масової інформації не пізніше ніж за десять днів до дати судового засідання для розгляду зразкової справи.
Рішення Верховного Суду у зразковій справі підлягає перегляду Великою Палатою Верховного Суду за правилами перегляду рішень в апеляційному порядку, визначеному цим Кодексом (частина 11 статті 290 КАС України).
З наведених норм КАС України вбачається, що зразкова адміністративна справа є типовою адміністративною справою та розглядається Верховним Судом як судом першої інстанції. Про відкриття провадження у зразковій адміністративній справі Верховний Суд постановляє ухвалу, яка підлягає обов`язковому оприлюдненню у визначений КАС України спосіб. Рішення Верховного Суду у зразковій справі переглядається Великою Палатою Верховного Суду як судом апеляційної інстанції.
Так, справа № 320/12821/23 не розглядається Верховним Судом як судом першої інстанції. У межах даної справи Верховний Суд розглядав касаційну скаргу фізичної особи на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу БЕБ України про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України під час особливого періоду та поновлення цієї особи на попередній посаді.
Окремо слід зазначити, що зупинення провадження у справі щодо проходження публічної служби покладає на обох сторін надмірний тягар правової невизначеності.
Так, орган, з якого звільнено особу, не може прийняти на цю посаду іншу особу з огляду на можливість поновлення на цій посаді попереднього працівника, а особа, яку звільнено, не розуміє перспективи свого подальшого проходження публічної служби та потреби у працевлаштуванні.
У зв`язку з цим, для даної категорії справ законодавством встановлено стислі процесуальні строки з метою своєчасного та оперативного розгляду: місячний строк для звернення до суду замість загального шестимісячного; віднесено такі справи до справ незначної складності зі зменшеними строками розгляду.
Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.
Крім того, публічно-правові спори пов`язані з можливістю поновлення особи на роботі. У такому випадку на користь особи підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за рахунок надміру тривалого розгляду справи може сягнути величезних розмірів за відсутності у цьому вини органу.
Подібний висновок був висловлений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 580/1802/20, від 28 травня 2021 року у справі № 640/25049/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 640/524/20, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від нього.
Отже, Верховний Суд уважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.
За таких обставин касаційна скарга Бюро підлягає задоволенню, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Бюро економічної безпеки України задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року скасувати.
Справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя В. Е. Мацедонська
Судді М. В. Білак
І. В. Желєзний