УХВАЛА

02 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 757/14405/25
провадження № 61-559ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Київбуддевелопмент», про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

1. 13 січня 2026 року ОСОБА_1  подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року.

2. Касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених 
статтею 392 ЦПК України. 

3. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено: підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 

4. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 3
частини другої статті 389 ЦПК України. Разом з тим, зазначення вказаної підстави касаційного оскарження не є виконанням вимог пункту 5 частини другої
статті 392 ЦПК України.

5. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).

6. У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

7. Заявник не обґрунтовує у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,
що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою. 

8. При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями замість заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які останній не навів у касаційній скарзі, або самостійно визначити конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 389 ЦПК України, оскільки вказане свідчитиме про порушення принципу змагальності. 

9. За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, та надати копії такої скарги відповідно до кількості учасників справи. 

10. Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених
статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

11. Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш