УХВАЛА

10 лютого 2026 року 
м. Київ
справа №640/33101/21
адміністративне провадження №К/990/3139/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/33101/21, за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора в частині неналежного проведення розрахунку звільненому з військової служби у запас ОСОБА_1 сум компенсації за невикористані у період проходження військової служби в органах прокуратури України дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченою статтею 162 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у 2015-2017 роках одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести належний розрахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину компенсації за невикористаний 21 день щорічної основної відпустки у сумі 15591,28 грн;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести належний розрахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину компенсації за невикористані 42 дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у сумі 31182,58 грн;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести належний розрахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з урахуванням грошової винагороди військовослужбовцям військових прокуратур за участь в антитерористичних операціях) у сумі 172037,91 грн;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести належний розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби (частини одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (з урахуванням грошової винагороди військовослужбовцям військових прокуратур за участь в антитерористичних операціях); компенсації за невикористані у 2015-2017 роках частини основної щорічної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 17 грудня 2019 року по 20 вересня 2021 року в сумі 460332,40 грн;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора перерахувати заборгованість по грошовому забезпеченню при неналежному виконанні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року у справі №826/15594/17, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №640/20405/19, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі №640/21771/20 за весь час затримки по день фактичної виплати, відповідно до індексу інфляції, у порядку визначеному Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, позов задоволено частково:
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки у загальній сумі 46773,86 грн;
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2019 року по 20 вересня 2021 року в сумі 322693,01 грн;
- визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 12 повних календарних років військової служби;
- зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за недоплачені 8 повних календарних років військової служби;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2026 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/33101/21 повернуто особі, яка її подала.
20 січня 2026 року до Суду через підсистему "Електронний Суд" надійшла повторна касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/33101/21.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Статтею 329 КАС України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється із дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції встановлено, що зазначене судове рішення було прийнято у порядку письмового провадження 03 листопада 2025 року та повний текст виготовлено у цей же день.
За таких обставин останнім днем строку на її касаційне оскарження є 03 грудня 2025 року.
Касаційну скаргу направлено скаржником через підсистему «Електронний суд» до Суду 20 січня 2026 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що вперше з касаційною скаргою касаційну він звернувся в межах строку передбаченого статтею 329 КАС України. Проте вказана касаційна скарга була повернута Верховним Судом скаржнику. З огляду на те, що первинну скаргу було подано у межах встановленого законодавством строку, а наступна касаційна скарга направлена до Суду без зайвих зволікань, скаржник просить поновити процесуальний строк на касаційне оскарження.
На підставі даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Судом установлено, що вперше касаційну скаргу направлено до Суду засобами поштового зв`язку в межах строку визначеного статтею 329 КАС України. Водночас ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2026 року зазначену касаційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
20 січня 2026 року скаржник повторно звернувся до Суду з касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/33101/21.
Отже, з огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, враховуючи, що первинна касаційна скарга була подана у межах строку касаційного оскарження і скаржник повторно звертався до касаційного суду без зайвих зволікань, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
У цій справі суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Необхідність відкриття касаційного провадження у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження є те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Судом установлено, що зазначені скаржником у касаційній скарзі доводи вказують на наявність обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у зв`язку з чим рішення суду апеляційної інстанції у цій справі підлягає касаційному оскарженню.
Підставами касаційного оскарження у цій справі скаржник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права з посиланням на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо:
- застосування Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260;
- застосування Порядку №393 та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб , звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", абзаців 1, 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в комплексному їх тлумаченні.
Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Проаналізувавши доводи скаржника, Суд доходить висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки відповідач лише послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте не навів у касаційній скарзі належного обґрунтування як саме такий висновок щодо цієї норми може вплинути на вирішення подібних спорів у інших справах, виходячи з обставин, установлених судами у цій справі, що мають індивідуальні ознаки характерні виключно для цих правовідносин.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували статтю 117 Кодексу законів про працю України без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.
Такі доводи відповідача є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах відповідності висновків судів першої та апеляційної інстанцій на предмет застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України з урахуванням висновків Верховного Суду щодо її застосування, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц.
Проаналізувавши зміст та доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга містить достатні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 328, 329, 330, 334 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Задовольнити клопотання Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження та поновити цей строк.
2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/33101/21.
3. Витребувати з Київського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи №640/33101/21.
4. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
5. Іншим учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати через підсистему «Електронний суд» у вигляді електронних документів до їхніх електронних кабінетів, якщо ці учасники внесені до цієї автоматизованої системи. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
6. Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
7. Роз`яснити, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:   Судді:	О.Р. Радишевська   В.Е. Мацедонська   М.І. Смокович