УХВАЛА

19 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 640/34764/21
адміністративне провадження № К/990/50824/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Коваленко Н.В.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» до Фонду державного майна України,  Міністерства культури та стратегічних комунікацій України  про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» звернулося в суд з адміністративним позовом до Фонду державного майна України, Міністерства культури та інформаційної політики України, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України та Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2021 №973/396 «Про безоплатну передачу об`єкта права державної власності», за яким передано зі сфери управління Фонду державного майна України до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України будівлю «Гостинний двір» (літ. «А») (реєстраційний номер 1750401780000), як пам`ятку національного значення (охоронний номер 260097/1), за місцезнаходженням: м. Київ, площа Контрактова, 4.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2025, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2025 касаційну скаргу залишено без руху. Скаржнику встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.
На виконання вимог вказаної ухвали скаржником надіслано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Скаржником зазначено, що первинна касаційна скарга у цій справі подавалась в межах строку касаційного оскарження, повторно касаційну скаргу подано в найстисліші терміни та в межах розумних строків й при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону. Також вказує, що повернення первісної касаційної скарги не позбавляє касатора права на повторне звернення до суду касаційної інстанції з належно оформленою касаційною скаргою в найкоротший термін після повернення касаційної скарги та в межах розумних строків. 
Розглянувши вказане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 329 Кодексу учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Касаційну скаргу подано вдруге 05.12.2025, первинну касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 03.12.2025. 
Верховний Суд зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. 
Частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є безумовним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Відтак скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Також Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання скаржником вимог статей 328, 330 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.
Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частини першою, третьою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. 
Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Колегія суддів зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника, виникнення організаційних складнощів, які спричинили пропущення строку на касаційне оскарження є суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, що настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у повторному клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження обставин пропуску такого строку поважними. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.
Керуючись статтями 248, 251, 328, 329, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені в ньому причини пропуску строку неповажними. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальне науково-реставраційне проектне будівельно-виробниче підприємство «УКРРЕСТАВРАЦІЯ» до Фонду державного майна України,  Міністерства культури та інформаційної політики України, про визнання протиправним та скасування наказу.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, визначеному статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.В. Коваленко А.Ю. Бучик   А.І. Рибачук