ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 927/342/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Баранець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
прокурора: Красножон О.М.,
представників учасників справи:
Північного офісу Державної аудиторської служби України - не з`явився,
Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Остерської міської ради - не з`явився,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.05.2024 (суддя: Сидоренко А.С.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 (колегія суддів: Яковлєв М.Л., Мальченко А.О., Станік С.Р.)
у справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі: 
1) Північного офісу Державної аудиторської служби України (далі - Офіс),
2) Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Остерської міської ради (далі - Відділ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" (далі - ТОВ "Енергетичне партнерство")
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 74 986,05 грн.
Суть спору
1. У 2023 році Відділ уклав з переможцем відкритих торгів ТОВ "Енергетичне партнерство" договір про закупівлю електричної енергії. Протягом 2023 року сторони уклали ряд додаткових угод, якими зменшували обсяг закупівлі, проте збільшували ціну за одиницю товару. 
2. Прокурор, вважаючи, що додаткові угоди №2, №4-8 укладені з порушенням п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Офісу та Відділу до ТОВ "Енергетичне партнерство", в якому просив визнати недійсними ці додаткові угоди та стягнути з ТОВ "Енергетичне партнерство" на користь Відділу безпідставно набуті кошти. 
3. Суд першої інстанції позов задовольнив. Суд апеляційної інстанції залишив це рішення без змін.
4. ТОВ "Енергетичне партнерство" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
5. Перед Верховним Судом у цій справі постали такі питання:
- чи може Відділ бути визначений прокурором як позивач, якщо він є стороною оскаржуваного договору про закупівлю та додаткових угод до нього;
- чи дотримались сторони договору встановлених у п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" обмежень при укладенні додаткових угод та чи могли вони одночасно збільшити ціну за одиницю товару, при цьому зменшивши обсяги закупівлі.
6. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
7. Відділ провів процедуру закупівлі електричної енергії UA-2023-03-29-007622-а Електрична енергія; 09310000-5 Електрична енергія за ДК 021:20415 Єдиного закупівельного словника.
8. За результатом процедури публічних закупівель та розгляду документів учасників, згідно протоколу розкриття тендерних пропозицій від 03.04.2023, визначено переможцем процедури закупівлі ТОВ "Енергетичне партнерство".
9. 05.04.2023 Відділ (як споживач) та ТОВ "Енергетичне партнерство" (як постачальник) уклали договір про закупівлю електричної енергії №5 (далі - Договір), за умовами якого:
- договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) (п.1.1);
- умови договору розроблені відповідно до Закону "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312, а також Закону "Про публічні закупівлі" (п.1.2);
- постачальник продає товар Електрична енергія 09310000-5 за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п.2.1);
- загальний обсяг електричної енергії складає 189 910 кВт/год, за ціною 4,02029998 грн за 1 кВт/год з ПДВ, загальною вартістю 763 495,17 грн з ПДВ (пункти 1.3, 5.1, 5.2, п.1 додатку №2 та додатку №3);
- ціна за одиницю товару за Договором включає вартість послуг оператора системи щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання постачальником умов Договору та вартість послуг з розподілу електричної енергії (п.5.2);
- постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати, що не визначена Договором; обсяг споживання електричної енергії за об`єктом споживання споживача визначається на підставі комерційного обліку; розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць (пункти 5.3-5.5);
- Договір набирає чинності з дати підписання та діє в частині поставки (закупівлі) електричної енергії з 05.04.2023 до 31.12.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за Договором (п.13.1);
- згідно з вимогами п.19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 "Про затвердження Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (далі - Особливості), істотні умови Договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків (п.13.2):
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару; зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;
3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень ч.6 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".
- будь-які зміни і доповнення до Договору складаються у письмовій формі і набувають чинності після їх підписання уповноваженими представниками сторін (п.13.3).
10. У подальшому, за ініціативою відповідача на підставі ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", Особливостей здійснення публічних закупівель сторони уклали ряд додаткових угод, якими, у тому числі, збільшили ціну за одиницю товару та зменшили обсяг постачання електричної енергії, які встановлено Договором.
11. Додатковою угодою №2 від 14.06.2023 сторони погодили з 01.05.2023 збільшити ціну за 1 кВт/год електричної енергії на 1,89%, що складатиме 4,09628365 грн з ПДВ. В обґрунтування збільшення ціни TOB "Енергетичне партнерство" надало консультаційно-аналітичну довідку Торгово-промислової палати (далі - ТПП) України №1637/08.0-7.3 від 09.06.2023, відповідно до якої середньозважена ціна РДН ОЕС у квітні 2023 року становила 2 813,74 грн/МВт.год; середньозважена ціна РДН ОЕС у травні 2023 року становила 2 867,02 грн/МВт.год; зміна ціни +1,89%.
12. Додатковою угодою №4 від 18.07.2023 сторони у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку домовились змінити ціну за одиницю товару з 01.06.2023, внести зміни до Договору і викласти в новій редакції:
- п.5.2: ціна за 1 кВт/год електричної енергії становить 4,24538837 грн з ПДВ; ціна за одиницю товару за договором включає вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання постачальником умов цього договору та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії;
- п.1.3: очікуваний обсяг електричної енергії 182 821,008 кВт/год.
- пункт 1 додатку №2 (Комерційна пропозиція) до Договору викласти в новій редакції: ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 4,24538827 грн з ПДВ.
13. В обґрунтування збільшення ціни TOB "Енергетичне партнерство" надало консультаційно-аналітичну довідку Торгово-промислової палати України №1914/08.0-7.3 від 04.07.2023, відповідно до якої середньозважена ціна РДН ОЕС у травні 2023 року становила 2 867,02 грн/МВт.год; середньозважена ціна РДН ОЕС у червні 2023 року становила 2 971,47 грн/МВт.год; зміна ціни +3,64%.
14. Додатковою угодою №5 від 04.09.2023 сторони у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку домовились змінити ціну за одиницю товару з 01.07.2023 та внести зміни до Договору і викласти в новій редакції:
- п.5.2: ціна за 1 кВт/год електричної енергії становить 4,31120837 грн з ПДВ; ціна за одиницю товару за договором включає вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання постачальником умов цього договору та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії;
- п.1.3: очікуваний обсяг електричної енергії 180 986,397 кВт/год;
- пункт 1 додатку №2 (Комерційна пропозиція) до Договору викласти в новій редакції: ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 4,31120837 грн з ПДВ.
15. Додатковою угодою №6 від 05.09.2023 сторони у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку домовились змінити ціну за одиницю товару з 01.07.2023 та внести зміни до Договору і викласти в новій редакції:
- п.5.2: ціна за 1 кВт/год електричної енергії становить 5,32434234 грн з ПДВ; ціна за одиницю товару за договором включає вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання постачальником умов цього договору та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії;
- п.1.3: очікуваний обсяг електричної енергії 158 469,706 кВт/год;
- пункт 1 додатку №2 (Комерційна пропозиція) до Договору викласти в новій редакції: ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 5,32434234 грн з ПДВ.
16. В обґрунтування збільшення ціни TOB "Енергетичне партнерство" надало консультаційно-аналітичну довідку ТПП України №2233/08.0-7.3 від 01.08.2023, відповідно до якої середньозважена ціна РДН ОЕС у липні 2023 року становила 3 669,87 грн/МВт.год; середньозважена ціна РДН ОЕС у червні 2023 року становила 2 971,47 грн/МВт.год; зміна ціни +23,50%.
17. Додатковою угодою №7 від 18.09.2023 сторони у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, домовились змінити ціну за одиницю товару з 01.08.2023 та внести зміни до Договору і викласти в новій редакції:
- п.5.2: ціна за 1 кВт/год електричної енергії становить 6,03886938 грн з ПДВ; ціна за одиницю товару за договором включає вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання постачальником умов цього договору та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії;
- п.1.3: очікуваний обсяг електричної енергії 147 326,124 кВт/год;
- пункт 1 додатку №2 (Комерційна пропозиція) до Договору викласти в новій редакції: ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 6,03886908 грн з ПДВ.
18. В обґрунтування збільшення ціни TOB "Енергетичне партнерство" надало консультаційно-аналітичну довідку ТПП України №2585/08.0-7.3 від 07.09.2023, відповідно до якої середньозважена ціна РДН ОЕС у липні 2023 року становила 3 669,87 грн/МВт.год; середньозважена ціна РДН ОЕС у серпні 2023 року становила 4 162,23 грн/МВт.год; зміна ціни +13,42%.
19. Додатковою угодою №8 від 14.12.2023 сторони у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку, домовились змінити ціну за одиницю товару з 01.11.2023 та внести зміни до Договору і викласти в новій редакції:
- п.5.2: ціна за 1 кВт/год електричної енергії становить 6,47306377 грн з ПДВ; ціна за одиницю товару за договором включає вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання постачальником умов цього договору та не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії;
- п.1.3: очікуваний обсяг електричної енергії 136 723,567 кВт/год;
- пункт1 додатку №2 (Комерційна пропозиція) до Договору викласти в новій редакції: ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): 6,47306377 грн з ПДВ.
20. В обґрунтування збільшення ціни TOB "Енергетичне партнерство" надало консультаційно-аналітичну довідку ТПП України №3412/08.0-7.3 від 04.12.2023, відповідно до якої середньозважена ціна РДН ОЕС у листопаді 2023 року становила 4 357,80 грн/МВт.год; середньозважена ціна РДН ОЕС у жовтні 2023 року становила 4 065,58 грн/МВт.год; зміна ціни +7,19%.
21. На виконання умов Договору TOB "Енергетичне партнерство" та Відділ підписали акти прийому-передачі електричної енергії, на підставі яких Відділ сплатив TOB "Енергетичне партнерство" грошові кошти у сумі 464 306,49 грн.
22. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 01.06.2023 №1 Відділ за поставлену у квітні 2023 електричну енергію, обсягом 49 271 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплачено кошти у сумі 198 084,20 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 06.06.2023: №372 на суму 1 443,18 грн, №371 на суму 2 552,70 грн; №370 на суму 15 066,96 грн; №367 на суму 134 673,22 грн; №373 на суму 196,98 грн; №368 на суму 35 130,28 грн; №369 на суму 7 654,08 грн та платіжна інструкція від 02.06.2023 №374 на суму 1 366,80 грн.
23. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 13.06.2023 №2 Відділ за поставлену у травні 2023 електричну енергію, обсягом 10 467 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 42 875,80 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 15.06.2023: №507 на суму 19 154,22 грн; №511 на суму 77,83 грн; №508 на суму 16 245,86 грн; №513 на суму 397,34 грн; №510 на суму 2 519,21 грн; №514 на суму 3 608,83 грн; №512 на суму 565,29 грн; №509 на суму 307,22 грн.
24. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 17.07.2023 №3 Відділ за поставлену у червні 2023 електричну енергію, обсягом 2 916 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 12 379,55 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 18.07.2023: №764 на суму 1 192,95 грн; №769 на суму 314,16 грн; №767 на суму 127,36 грн; №768 на суму 97,64 грн; №762 на суму 7 752,08 грн; №763 на суму 1 154,75 грн; №765 на суму 1 545,32 грн; №766 на суму 195,29 грн.
25. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 25.08.2023 №4 Відділ за поставлену у липні 2023 електричну енергію, обсягом 1 635 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 8 705,30 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 30.08.2023: №990 на суму 15,96 грн; №987 на суму 670,32 грн; №993 на суму 79,80 грн; №992 на суму 5 428,18 грн; №989 на суму 813,96 грн; №991 на суму 234,08 грн; №988 на суму 1 463 грн.
26. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 14.09.2023 №5 Відділ за поставлену у серпні 2023 електричну енергію, обсягом 2 456 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 14 831,46 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 19.09.2023: №1168 на суму 1 214,04 грн; №1169 на суму 489,24 грн; №1172 на суму 1 334,84 грн; №1174 на суму 8 253,92 грн; №1175 на суму 181,18 грн; №1170 на суму 1 346,92 грн; №1173 на суму 326,16 грн; №1171 на суму 1 685,16 грн.
27. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 11.10.2023 №6 Відділ за поставлену у вересні 2023 електричну енергію, обсягом 2 975 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 17 965,63 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 17.10.2023: №1315 на суму 1 606,34 грн; №1316 на суму 410,64 грн; №1319 на суму 193,24 грн; №1321 на суму 120,78 грн; №1314 на суму 11 522,16 грн; №1317 на суму 2 029,06 грн; №1318 на суму 1 829,78 грн; №1320 на суму 253,63 грн.
28. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 10.11.2023 №7 Відділ за поставлену у жовтні 2023 електричну енергію, обсягом 5785 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 34 934,86 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 16.11.2023: №1604 на суму 3 321,40 грн; №1606 на суму 3 768,27 грн; №1611 на суму 229,31 грн; №1607 на суму 1 461,41 грн; №1605 на суму 20 767,78 грн; №1609 на суму 821,29 грн; №1610 на суму 3 931,32 грн; №1608 на суму 634,08 грн.
29. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 13.12.2023 №8 Відділ за поставлену у листопаді 2023 електричну енергію, обсягом 9 284 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 60 095,93 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції від 15.12.2023: №1919 на суму 2 576,29 грн; №1921 на суму 8 680,43 грн; №1926 на суму 278,01 грн; №1920 на суму 36 877,25 грн; №1922 на суму 4 188,10 грн; №1924 на суму 1 715,37 грн; №1923 на суму 4 783,62 грн та платіжна інструкція від 13.12.2023 №1925 на суму 996,86 грн.
30. Згідно акта прийому-передачі електричної енергії від 25.12.2023 №9 Відділ за поставлену у грудні 2023 електричну енергію, обсягом 11 499 кВт/год, на рахунок TOB "Енергетичне партнерство" сплатив кошти у сумі 74 433,76 грн з ПДВ, підтвердженням чого є платіжні інструкції: від 26.12.2023 №2049 на суму 23 633,29 грн; №2048 на суму 7 702,99 грн; №2053 на суму 4 628,27 грн; №2050 на суму 647,31 грн; №2052 на суму 18 137,63 грн; №2055 на суму 1 100 грн; №2051 на суму 18 403,02 грн; №2054 на суму 181,25 грн.
31. 23.01.2024 Козелецька окружна прокуратура направила лист до Північного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, в якому повідомила про виявлені порушення вимог законодавства, та з метою з`ясування, чи будуть цим органом державної влади вживатися заходи щодо стягнення безпідставно сплачених Відділом коштів внаслідок укладення додаткових угод про збільшення ціни до Договору.
32. Згідно інформацій Північного офісу Держаудитслужби №262616-17/1047-2024 від 12.02.2024 та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області №262503-17/550-2024 від 07.02.2024 за період 01.01.2024 до 07.02.2024 заходи державного фінансового контролю (державні фінансові аудити, інспектування, перевірки закупівель) у Відділі не проводились, моніторинг процедури закупівлі електричної енергії за номером UA-2023-03-29-007622-а не здійснювався, укладений за її результатами Договір та додаткові угоди до нього не перевірялись. Крім того, зазначено про те, що орган державного фінансового контролю наділений лише правом порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. За таких обставин, аудитслужбою зазначено, що законодавство чітко визначає повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, до яких, разом з тим, не належить право на подання позову до суду.
33. 23.01.2024 Козелецька окружна прокуратура листом №50-77-419 вих-24 повідомила Відділ про виявлені порушення при укладенні додаткових угод до Договору та з`ясовано питання щодо вжиття Відділом заходів, у тому числі в судовому порядку, для усунення виявлених порушень.
34. 31.01.2024 Відділ листом №109 повідомив Козелецькій окружній прокуратурі, що він не вживав заходів для повернення коштів, сплачених внаслідок укладення спірних додаткових угод з відповідача.
Короткий зміст позовних вимог
35. У квітні 2024 року прокурор звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Офісу та Відділу до ТОВ "Енергетичне партнерство", у якому просив:
- визнати недійсними додаткові угоди №2 від 14.06.2023, №4 від 18.07.2023, №5 від 04.09.2023, №6 від 05.09.2023, №7 від 18.09.2023 та №8 від 14.12.2023 до укладеного між Відділом та ТОВ "Енергетичне партнерство" договору про закупівлю електричної енергії №5 від 05.04.2023;
- стягнути з ТОВ "Енергетичне партнерство" на користь Відділу безпідставно набуті кошти в сумі 74 986,05 грн. 
36. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- внаслідок укладення додаткових угод №2, №4-8 від початкової тендерної пропозиції збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 4,02029998 грн до 6,47306377 грн, тобто на 2,45 грн, або майже на 60%;
- спірні додаткові угоди є недійсними, оскільки укладені з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а саме, ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", оскільки внаслідок укладення таких додаткових угод було збільшено ціну електричної енергії без належного підтвердження коливання ціни, а також збільшено її більш ніж на 10%;
- оскільки оскаржуваними додатковими угодами були внесені зміни до істотних умов Договору Відділ безпідставно сплатив TOB "Енергетичне партнерство" кошти в сумі 74 986,05 грн, які є різницею між фактично сплаченою сумою та сумою, яку Відділ мав сплатити за фактично поставлений обсяг електричної енергії.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
37. Господарський суд Чернігівської області рішенням від 31.05.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, позов задовольнив.
38. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване, зокрема, таким:
- прокурор правильно визначив позивачів у цій справі, оскільки Відділ є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів за законодавством України, а Офіс - органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики в сфері закупівель;
- оскаржувані додаткові угоди укладені за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електроенергію за певні періоди дії спірного Договору, починаючи з моменту його укладення, що свідчить про невідповідність вказаних угод положенням п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" та наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК;
- недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно спірним Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції такого Договору, а відтак різниця між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу за поставлену електроенергію з травня до грудня 2023 року за зміненою додатковими угодами ціні - 266 222,29 грн з ПДВ та сумою коштів, які повинен був сплатити Відділ без урахування додаткових угод за поставлену електричну енергію, з урахуванням збільшення тарифу на послуги з передачі електричної енергії - 191 236,24 грн з ПДВ, а саме 74 986,05 грн є грошовими коштами, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК.
39. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
- прокурор належним чином обґрунтував підстави щодо представництва Відділу та Офісу; як Відділ, так і Офіс не здійснили жодних заходів, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави;
- додатковими угодами №2, №4-8 змінено істотні умови Договору, зокрема, збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії майже на 60% порівняно з погодженою під час закупівлі; необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до Договору обґрунтовано коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) ТОВ "Енергетичне партнерство" надало консультаційно-аналітичні довідки ТПП України, які містять лише інформацію щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України на квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад 2023 року;
- як правильно встановив суд першої інстанції, консультаційно-аналітичні довідки ТПП України не є належними доказами, які підтверджують наявність коливання ціни електроенергії в порівняні з моментом укладення Договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до Договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а отже не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору відповідно до Закону "Про публічні закупівлі", а відтак застосування нових цін електричної енергії з дат, указаних в оспорюваних додаткових угодах, є неправомірним;
- у період дії Договору відбувалось і зменшення середньозваженої ціни електричної енергії, проте ТОВ "Енергетичне партнерство" додаткових угод щодо такої зміни ціни (у бік зменшення) з Відділом не укладало, хоча така можливість передбачена у п.6 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", що свідчить про недобросовісність його поведінки;
- ТОВ "Енергетичне партнерство" у період зниження середньозваженої ціни отримував більше доходів з продажу електроенергії Відділу, оскільки договірна ціна не зменшувалась; небажання відповідача зменшувати ціну, у разі її падіння, і одразу збільшення ціни при підвищенні середньозваженої вартості електроенергії свідчить про використання відповідних коливань виключно на свою користь, що не відповідає принципу справедливості;
- виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару, оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним;
- сторони послідовно збільшували вартість електроенергії за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для ТОВ "Енергетичне партнерство";
- ТОВ "Енергетичне партнерство", будучи постачальником електричної енергії, був обізнаний про ціни на електричну енергію, на час укладення Договору, а підписавши Договір, погодилося з його умовами, в тому числі щодо ціни товару;
- згідно з тендерною пропозицією ТОВ "Енергетичне партнерство" взяло на себе зобов`язання та надало певні гарантії, при цьому, погодилося постачати електричну енергію замовнику за ціною, передбаченою в Договорі, з 01.04.2023 до 31.12.2023; при цьому, відповідач мав право відмовитись від укладення відповідного Договору, однак цим правом не скористався;
- Відділ мав беззаперечне право на отримання електричної енергії за ціною, визначеній в укладеному сторонами Договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції відповідача про збільшення ціни підписав додаткові угоди, внаслідок чого ціна за 1кВт/год (одиницю товару) збільшилася;
- така поведінка сторін призвела до повного нівелювання результатів відкритих торгів;
- недійсність додаткових угод №2, №4-8 до Договору означає, що збільшення ціни спричинило переплату бюджетних коштів в сумі 74 986,05 грн, що становить різницю між фактично сплаченою сумою та сумою, яка мала бути сплачена без зміни ціни за вказаними додатковими угодами; суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення коштів.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
40. 18.12.2024 ТОВ "Енергетичне партнерство" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
41. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) ТОВ "Енергетичне партнерство" посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 ГПК, та зазначає, зокрема, таке:
1) щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.1 ч.2 ст.287 ГПК: суди першої та апеляційної інстанцій застосували статті 203, 215, 216 ЦК без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №924/654/22 (під час розгляду позову про визнання правочину недійсним відповідачами мають бути всі учасники (сторони) цього правочину); аналогічна позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/856/17, від 18.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №910/9383/23; такі висновки не суперечать тим, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №705/3876/18, від 19.08.2020 у справі №639/6295/16-ц, від 14.07.2020 у справі №686/23977/18, від 08.07.2020 у справі №612/808/18;
2) щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.2 ч.2 ст.287 ГПК: суди першої та апеляційної інстанцій в основу оскаржуваних судових рішень поклали правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" в аспекті поставленого питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початкової встановленої ціни в договорі про закупівлю, адже, ч.4 ст.236 ГПК визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; наявні підстави для відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, оскільки такий висновок є помилковим;
3) щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої п.3 ч.2 ст.287 ГПК: відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування п.2 ч.5 ст.41 та ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах в контексті покладення на замовника закупівлі відповідальності за порушення вимог, установлених Законом "Про публічні закупівлі" та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону.
42. Скаржник заявив клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Скаржник вважає, що ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, адже правовідносини сторін, пов`язані із сферою публічних закупівель, в силу ч.4 ст.3 Закону "Про публічні закупівлі", регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом, тому суди, розглядаючи справи, пов`язані зі сферою публічних закупівель повинні виходити з Закону "Про публічні закупівлі" в цілому, адже нормою ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" передбачена відповідальність за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, і така відповідальність жодною статтею Закону "Про публічні закупівлі" не покладена на постачальника, як суб`єкта господарювання, метою діяльності якого є отримання прибутку, а не понесення збитків за додатковими угодами (які в подальшому визнаються недійсними), які укладаються за згодою керівника споживача, при повному розумінні останнім правових наслідків укладення та підписання таких додаткових угод. 
43. 03.02.2025 на адресу Верховного Суду надійшов відзив Козелецької окружної прокуратури, в якому просить у задоволенні касаційної скарги та клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити, оскаржувані рішення залишити без змін.
44. У відзиві Козелецька окружна прокуратура зазначає, зокрема, таке:
- у зв`язку із визнанням додаткових угод недійсними, безпідставно отримані кошти відповідачем внаслідок їх укладення, мають надійти до Відділу, а тому він є позивачем у цій справі, отже у цьому спорі всі сторони правочину є сторонами у справі;
- ТОВ "Енергетичне партнерство", самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії Договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії Договору; ТОВ "Енергетичне партнерство" не надало доказів на підтвердження того, що він у спірному періоді дійсно був змушений придбавати електричну енергію для її подальшої реалізації за цінами, вказаними в відповідних експертних висновках та цінових довідках; у жодному випадку при ініціюванні укладення кожної з додаткових угод відповідач документально не підтвердив факт коливання ціни на ринку в порівнянні з ціною основного договору про закупівлю та кожною з наступних додаткових угод;
- безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій не надали належну оцінку доказам відповідача щодо обґрунтованості підвищення ціни на товар;
- Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 надала вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку, тому підстава касаційного оскарження, передбачена п.2 ч.2 ст.287 ГПК, не підтвердилась;
- щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування ст.44 Закону "Про публічні закупівлі": в позові та оскаржуваних рішеннях відсутнє посилання на ст.44 Закону "Про публічні закупівлі", а прокурор не оскаржував дії замовника при здійсненні публічної закупівлі; саме відповідач був ініціатором укладення додаткових угод; 
- оскільки Договір мав соціальний характер і стосувався забезпечення електричною енергією 44 закладів освіти Остерської міської територіальної громади, то непідписання додаткових угод на умовах постачальника мало наслідком припинення електропостачання в заклади для дітей та унеможливлювало здійснення належного навчально-виховного процесу;
- безпідставними є доводи касаційної скарги щодо відповідальності саме замовника, а не постачальника;
- касаційна скарга зводиться до вільного бачення скаржником можливості застосування ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" у спірних правовідносинах та незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою встановлених обставин справи.
45. 03.02.2025 на адресу Верховного Суду надійшли письмові пояснення Офісу, які просить врахувати під час розгляду справи, а розгляд справи здійснювати без участі представника Офісу.
46. У письмових поясненнях Офіс зазначає, зокрема, що заходи державного фінансового контролю (державний фінансовий аудит та інспектування) у Відділі протягом 2023 року та поточного періоду 2024 року не здійснювалась, укладений Договір та додаткові угоди до нього не перевірялись; підстави для проведення моніторингу зазначеної закупівлі в Управління відсутні; про ці обставини повідомлено Козелецьку окружну прокуратуру.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
47. Верховний Суд ухвалою від 21.01.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Енергетичне партнерство", розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 12.02.2025.
48. Верховний Суд ухвалою від 12.02.2025 зупинив касаційне провадження у справі №927/342/24 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
49. Верховний Суд ухвалою від 18.12.2025 поновив касаційне провадження у справі №927/342/24, розгляд справи призначив на 28.01.2026.
50. Верховний Суд ухвалою від 28.01.2026 оголосив перерву у розгляді справи до 04.02.2026.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
51. ТОВ "Енергетичне партнерство" у касаційній скарзі послалося на підставу касаційного оскарження, передбачену п.2 ч.2 ст.287 ГПК, яку обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій в основу оскаржуваних судових рішень поклали правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" в аспекті поставленого питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початкової встановленої ціни в договорі про закупівлю, адже, ч.4 ст.236 ГПК визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; наявні підстави для відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, оскільки такий висновок є помилковим.
52. Крім того, ТОВ "Енергетичне партнерство" також заявило клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Скаржник вважає, що ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, адже правовідносини сторін, пов`язані із сферою публічних закупівель, в силу ч.4 ст.3 Закону "Про публічні закупівлі", регулюється виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом, тому суди, розглядаючи справи, пов`язані зі сферою публічних закупівель повинні виходити з Закону "Про публічні закупівлі" в цілому, адже нормою ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" передбачена відповідальність за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, і така відповідальність жодною статтею Закону "Про публічні закупівлі" не покладена на постачальника, як суб`єкта господарювання, метою діяльності якого є отримання прибутку, а не понесення збитків за додатковими угодами (які в подальшому визнаються недійсними), які укладаються за згодою керівника споживача, при повному розумінні останнім правових наслідків укладення та підписання таких додаткових угод. 
53. Верховний Суд щодо цих доводів відповідача про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зазначає таке.
54. Пунктом 1 ч.2 ст.45 Закону "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
55. Частиною 5 ст.302 ГПК встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
56. Лише за наявності умов, визначених наведеним положенням, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №909/1191/21).
57. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 29.03.2023 у справі №910/17401/21 вказала критерії, які має застосовувати суд під час вирішення питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
58. Велика Палата Верховного Суду у своїх судових рішеннях неодноразово вказувала, що зміст виключної правової проблеми полягає в тому, що у справі, переданій на розгляд Великої Палати, вбачається різне застосування норм матеріального права, відсутні норми, які регулюють спірні відносини, або є прогалини в застосуванні спірних відносин. Крім того, згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного критеріїв.
59. Кількісний показник означає, що така проблема наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
60. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка в застосуванні норм процесуального права, у тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, і перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду унеможливить її повторення в подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанції таким чином, що постає питання стосовно дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.
61. При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і трапляється в невизначеній (значній) кількості справ, у разі якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів.
62. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
63. Згідно з ч.1 ст.303 ГПК питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
64. Верховний Суд враховує, що у провадженні Верховного Суду перебувала інша справа №920/19/24 (за позовом прокурора в інтересах держави в особі Управління освіти Конотопської міської ради Сумської області до ТОВ "Енергетичне партнерство" про визнання недійсним додаткових угод до договору публічної закупівлі та стягнення коштів), в якій з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанції звернулося ТОВ "Енергетичне партнерство".
65. У справі №920/19/24 ТОВ "Енергетичне партнерство" заявило такі ж самі доводи як і у цій справі, зокрема, вважало, що наявні підстави для відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, а також що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
66. Верховний Суд ухвалою від 29.01.2025 у справі №920/19/24 задовольнив клопотання ТОВ "Енергетичне партнерство" про передачу справи №920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступу (шляхом уточнення) від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".
67. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 09.04.2025 прийняла до розгляду справу №920/19/24. 
68. За наслідками розгляду справи №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.11.2025 касаційну скаргу ТОВ "Енергетичне партнерство" залишила без задоволення та не вбачала наявності підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.
69. Відповідно, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 вже надала відповіді на доводи, які ТОВ "Енергетичне партнерство" заявило у цій справі.
70. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах послідовно керується підходом, за яким для відступу від висловлених раніше правових позицій вона повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими, неефективними, необґрунтованими, неузгодженими, чи застосований у цих рішеннях підхід повинен бути очевидно застарілим унаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
71. Враховуючи це, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Щодо можливості звернення прокурора в інтересах держави в особі Відділу та його визначення позивачем, а не відповідачем
72. ТОВ "Енергетичне партнерство" у касаційній скарзі стверджує, що прокурор помилково визначив Відділ позивачем, а суд апеляційної інстанції не встановив належного суб`єктного складу відповідачів у цій справі.
73. Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій застосували статті 203, 215, 216 ЦК без урахування висновку щодо їх застосування, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №924/654/22 (під час розгляду позову про визнання правочину недійсним відповідачами мають бути всі учасники (сторони) цього правочину) (вказує, що аналогічна позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/856/17, від 18.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №910/9383/23 і такі висновки не суперечать тим, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №705/3876/18, від 19.08.2020 у справі №639/6295/16-ц, від 14.07.2020 у справі №686/23977/18, від 08.07.2020 у справі №612/808/18).
74. Верховний Суд вважає наведені доводи скаржника безпідставними та неаргументованими виходячи з таких міркувань.
75. Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
76. Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі "Про прокуратуру", ч.3 ст.23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті, крім випадку, визначеного абз.4 цієї частини.
77. Відповідно до абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
78. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 ГПК (ч.4 ст.53 ГПК).
79. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №826/13768/16, від 05.03.2020 у справі №9901/511/19, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21).
80. У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону "Про публічні закупівлі" (постанова Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №924/524/24).
81. Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - Об`єднана палата) від 18.06.2021 у справі №927/491/19, Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №923/449/18, від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 25.06.2024 у справі №918/760/23, від 01.10.2024 у справі №918/778/23, від 20.02.2025 у справі №910/16372/21).
82. У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Відділу, зазначив, що укладення оспорюваних додаткових каскадних угод до Договору з порушенням вимог Закону "Про публічні закупівлі" призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, які були виділені з місцевого бюджету позивачу як розпоряднику бюджетних коштів, а також порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері.
83. Як стверджує прокурор у відзиві на касаційну скаргу, оскільки Договір мав соціальний характер і стосувався забезпечення електричною енергією 44 закладів освіти Остерської міської територіальної громади, то непідписання додаткових угод на умовах постачальника мало наслідком припинення електропостачання в заклади для дітей та унеможливлювало здійснення належного навчально-виховного процесу.
84. Тобто, прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням Відділом оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та відповідно надмірної сплати бюджетних коштів.
85. Суди попередніх інстанцій встановили, що прокурор звертався до Відділу з повідомленням про те, що оспорювані додаткові угоди були укладенні з порушенням вимог Закону "Про публічні закупівлі", та 23.01.2024 проінформував Відділ листом №50-77-419 вих-24 про необхідність усунення виявлених порушень.
86. Однак Відділ не вжив жодних заходів щодо усунення виявлених прокуратурою порушень, а натомість листом №109 від 31.01.2024 повідомив, що він не вживав заходів для повернення коштів, сплачених внаслідок укладення спірних додаткових угод з відповідача.
87. Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Відділу щодо захисту інтересів держави, який є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за Договором, та зобов`язаний ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.
88. Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив Відділ позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки останній є розпорядником бюджетних коштів та стороною спірних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права й нести обов`язки та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України. Такий висновок цілком узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати від 18.06.2021 у справі №927/491/19, постановах Верховного Суду від 07.02.2023 у справі №927/188/22, від 28.08.2024 у справі №918/694/23.
89. З огляду це, Верховний Суд відхиляє як безпідставні доводи скаржника щодо неналежного суб`єктного складу відповідачів та помилкового визначення прокурором у цій справі Відділу як позивача. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
90. Відповідно до статей 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У такому разі двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами.
91. Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти варто повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (постанова Об`єднаної палати від 15.03.2024 у справі №904/192/22). Тобто, у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти (застосувати реституцію), є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.
92. У постанові від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що позов, який пред`являється особою, що не була учасником правочину, про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину. Однак, у наведеній скаржником справі позов був пред`явлений не стороною правочину, а відповідачами були визначені не всі учасники правочину.
93. Верховний Суд зауважує, що така конструкція (пред`явлення позову про визнання правочину недійсним із визначенням відповідачами всіх учасників такого правочину) застосовується тоді, коли відповідний позов заявляється третьою особою, яка вважає, що її права та законні інтереси порушені цим правочином.
94. У цій же справі Відділ не був позбавлений можливості звернутися самостійно з відповідним позовом про визнання недійсними додаткових угод, водночас саме його усвідомлена пасивна поведінка стала підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала щодо захисту інтересів держави.
95. Отже, у справі, яка розглядається (№927/342/24), позов пред`явлений прокурором в інтересах держави в особі Відділу, який є стороною оспорюваного правочину та розпорядником бюджетних коштів у спірних правовідносинах, а тому набуває статусу позивача відповідно до вимог абз.2 ч.5 ст.53 ГПК. 
96. Це, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19, та в інших постановах, в яких, на думку скаржника, викладена аналогічна позиція.
97. Скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №924/654/22 (скаржник допустив описку у номері справи, правильним є номер справи №924/564/22). 
98. У справі №924/564/22 прокурор в інтересах держави звернувся з позовом в особі Хмельницької обласної ради та КНП "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" до ТОВ "Вест Кард" про визнання недійсним пункту додаткової угоди до договору про публічні закупівлі та стягнення коштів.
99. Втім, у справі №924/564/22 суд апеляційної інстанції, з яких погодився і Верховний Суд, залишив позов прокурора без розгляду в частині захисту інтересів КНП "Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (як сторони договору про публічні закупівлі) з мотивів відсутності підстав для представництва інтересів держави в особі підприємства.
100. У цій же справі суди попередніх інстанцій не встановили відсутності підстав для представництва інтересів держави в особі Відділу. Тому, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №924/564/22 є необґрунтованим.
101. Крім того, Верховний Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 за результатами розгляду касаційної скарги ТОВ "Енергетичне партнерство", розглянувши його аналогічні доводи, вважала обґрунтованим звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Управління освіти Конотопської міської ради Сумської області, тобто в статусі Управління (як сторони договору про публічні закупівлі) як позивача, а не відповідача.
102. З урахуванням цього, доводи скаржника щодо неправильного визначення прокурором учасників справи не знайшли свого підтвердження.
Щодо можливості зміни умов договору про закупівлю шляхом збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% 
103. ТОВ "Енергетичне партнерство" у касаційній скарзі зазначає, що норми п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початкової встановленої ціни в договорі про закупівлю.
104. Верховний Суд щодо цих доводів зазначає таке.
105. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (ч.4 ст.300 ГПК).
106. Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.11.2025 у справі №920/19/24 розглянула подібний спір (за позовом прокурора в особі Управління освіти Конотопської міської ради Сумської області до ТОВ "Енергетичне партнерство" про визнання недійсними додаткових угод до договору публічної закупівлі та стягнення коштів), в якому із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанції зверталося ТОВ "Енергетичне партнерство".
107. Верховний Суд враховує, що ТОВ "Енергетичне партнерство", звернувшись із касаційною скаргою у цій справі, заявило подібні доводи, які воно заявляло звертаючись із касаційною скаргою у справі №920/19/24. На ці доводи Велика Палата Верховного Суду надала відповіді у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, висновки з якої Верховний Суд в силу ч.4 ст.300 ГПК враховує під час розгляду цієї справи.
108. Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом "Про публічні закупівлі" (тут і далі - у редакції, чинній станом на час укладення Договору та оспорюваних додаткових угод до нього).
109. Відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом (ч.4 ст.3 Закону "Про публічні закупівлі").
110. Договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (п.6 ч.1 ст.1 Закону "Про публічні закупівлі").
111. Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", ч.1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
112. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
113. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1 ст.652 ЦК).
114. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч.4 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі").
115. За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі"). Втім, ця норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
116. У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм ч.5 ст.41 Закону Закону "Про публічні закупівлі" у редакції Закону №1530-ІХ "Про внесення змін до Закону "Про публічні закупівлі" та інших законів України щодо вдосконалення системи функціонування та оскарження публічних закупівель" (далі - Закон №1530-ІХ).
117. Законом №1530-ІХ внесено зміни до Закону "Про публічні закупівлі" та викладено п.2 ч.5 ст.41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".
118. Внесеними Законом №1530-IX змінами у першому реченні п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10% залишилося незмінним і застосовується й надалі.
119. На відміну від норм п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" в редакції Закону №114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону №1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.
120. Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону №1530-IX, згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
121. Іншими словами, зміни та доповнення до п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", внесені Законом №1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
122. Проте, п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" як у редакції, викладеній Законом №114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом №1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
123. Положення п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" у редакції Закону №1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.
124. Філологічне тлумачення п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" унормовано на рівні не більше 10%.
125. До того ж, визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни варто враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.
126. Отже, норми п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договоруне повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону №922-VIII.
127. Інший підхід до розуміння положень п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
128. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.5 Закону "Про публічні закупівлі".
129. Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
130. До того ж, застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
131. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 з урахуванням аналізу нормативного припису п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, дійшла висновку, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
132. З`ясовуючи законодавчу еволюцію п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 звернула увагу на нормативне закріплення подібної можливості в Особливостях здійснення публічних закупівель, в яких, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50% ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.
133. Тобто положеннями Особливостей здійснення публічних закупівель на відміну від норм п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50%, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10% під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.
134. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом №1530-ІХ до п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
135. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Щодо підстав недійсності додаткових угод до договору закупівлі, повернення коштів та доказів, які підтверджують зміну ціни товару
136. Прокурор стверджує, що оскаржувані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону "Про публічні закупівлі", оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/годину) перевищила 10% граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 60% порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути на користь позивача сплачені за цими угодами кошти.
137. ТОВ "Енергетичне партнерство" у касаційній скарзі вказує, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання застосування п.2 ч.5 ст.41 та ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах в контексті покладення на замовника закупівлі відповідальності за порушення вимог, установлених Законом "Про публічні закупівлі" та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону.
138. Верховний Суд щодо цих доводів зазначає таке.
139. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК.
140. Частиною 3 ст.215 ЦК визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
141. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК).
142. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
143. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що за результатами проведення оголошеної позивачем процедури закупівлі переможцем було визнано ТОВ "Енергетичне партнерство", з яким 05.04.2023 укладено Договір.
144. За умовами пунктів 1.3, 5.1, 5.2 Договору, п.1 додатку №2 та додатку №3 загальний обсяг електричної енергії складає 189 910 кВт/год, за ціною 4,02029998 грн за 1 кВт/год з ПДВ, загальною вартістю 763 495,17 грн з ПДВ.
145. Внаслідок укладення додаткових угод №2, №4-8 до Договору ціну електричної енергії за 1 кВт/год збільшено з 4,02029998 грн до 6,47306377 грн, тобто на 2,45 грн або на 61%, з одночасним зменшенням обсягів її постачання з 189 910 кВт/год до 136 723,567 кВт/год, або на 53 186,433 кВт/год (28%).
146. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 врахувала, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі №913/368/19, від 11.05.2023 у справі №910/17520/21).
147. Тобто, сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
148. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
149. Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
150. Водночас на підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
151. Законом "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №916/747/24).
152. Спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
153. Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку варто виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у гл.5 розд.І ГПК.
154. Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім, суди у порядку ст.86 ГПК мають їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №926/3244/22).
155. Суди попередніх інстанцій встановили, що необхідність укладення оспорюваних додаткових угод до Договору ТОВ "Енергетичне партнерство" обґрунтовувало коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) надало консультаційно-аналітичні довідки ТПП України №1637/08.0-7.3 від 09.06.2023, №1914/08.0-7.3 від 04.07.2023, №2233/08.0-7.3 від 01.08.2023, №2585/08.0-7.3 від 07.09.2023, №3412/08.0-7.3 від 04.12.2023.
156. Водночас наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".
157. З урахуванням цього, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що необхідність внесення зазначених змін не можна вважати обґрунтованим та такою, що підтверджена належними доказами.
158. Доводи скаржника про те, що він належним чином документально довів коливання ціни на ринку за одиницю товару електроенергії у бік збільшення, зазначених висновків судів не спростовують, адже фактично зводяться до переоцінки Верховним Судом наявних у матеріалах справи доказів, які були досліджені судом апеляційної інстанції та яким суд надав відповідну оцінку, що є недопустимим, зважаючи на положення ч.2 ст.300 ГПК.
159. З урахуванням цього, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання оспорюваних додаткових угод №2, №4-8 до Договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 61%, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10%, а також за відсутності належного документального обґрунтування, що не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".
160. Оскільки зазначені додаткові угоди №2, №4-8 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти на підставі норм статей 216, 1212 ЦК у заявленому розмірі ТОВ "Енергетичне партнерство" має повернути, і суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про стягнення з відповідача цих коштів (пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22).
161. Крім того, Верховний Суд щодо застосування ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" зазначає таке.
162. Відповідно до ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України. За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.
163. Суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи не застосовували ст.44 Закону "Про публічні закупівлі", а предметом дослідження у цій справі, з огляду на предмет і підстави позову не було питання покладення відповідальності на замовника за порушення вимог Закону в силу приписів ст.44 Закону. Верховний Суд враховує, що подібним доводам щодо застосування ст.44 Закону "Про публічні закупівлі" надав відповіді Верховний Суд у постанові від 13.01.2026 у справі №910/9215/24.
164. Отже, посилання скаржника про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосовали норми матеріального права та порушили норми процесуального права не знайшли свого підтвердження.
165. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до ст.300 ГПК перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
166. Верховний Суд в силу імперативних положень ч.2 ст.300 ГПК позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.
167. Враховуючи це, а також позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення оскаржуваних рішень без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
168. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
169. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
170. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
171. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" про передачу справи №927/342/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне партнерство" залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.05.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі №927/342/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

О. Баранець