ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 161/7986/25
провадження № 61-11754св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 серпня 2025 року в складі колегії суддів Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я. 

в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Самчука Олександра Петровича щодо винесення повідомлення про повернення документа стягувачу без прийняття до виконання та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
У липні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кінах Я. В. звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Самчука О. П. щодо винесення повідомлення про повернення документа стягувачу без прийняття до виконання.
Вимоги за скаргою обґрунтовувала тим, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_2  до  ОСОБА_1  про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 03 червня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вести будівельні роботи на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер 0722883600:01:001:2050, що розташована за адресою: с. Лище, Лищенської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл., яка виділена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Копію ухвали скеровано до Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для забезпечення виконання ухвали та вжиття заходів, передбачених ухвалою. З метою виконання судового рішення представником позивачки подано до Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі ухвали суду про забезпечення позову. Однак 27 червня 2025 року засобами поштового зв`язку отримано повідомлення головного державного виконавця Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Самчука О. П. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Представник заявниці вважав, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є протиправним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, оскільки підстав для повернення не було.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
09 липня 2025 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця задоволено.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Самчука О. П. щодо винесення 24 червня 2025 року повідомлення про повернення документа стягувачу без прийняття до виконання.
Повідомлення державного виконавця Самчука О. П. про повернення виконавчого документа - ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року в справі № 161/7986/25 стягувачу без прийняття до виконання від 24 червня 2025 року скасовано.
Зобов`язано державного виконавця Самчука О. П. або іншу уповноважену особу Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року про забезпечення позову в цивільній справі № 161/7986/25.
15 серпня 2025 року ухвалою Волинського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що представник ОСОБА_1 - адвокат Василюк І. М. був присутній у судовому засіданні під час оголошення оскаржуваної ухвали від 09 липня 2025 року, цього ж дня ухвала була надіслана до підсистеми «Електронний суд».Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. ОСОБА_1 під час подання апеляційної скарги і заяви про усунення недоліків не подала жодного доказу, який би давав підстави для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження ухвали суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 серпня 2025 року, в якій просить її скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що вона є особою, яка не зобов`язана реєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», а тому суд першої інстанції повинен був надіслати їй ухвалу від 09 липня 2025 року в паперовому вигляді і лише після її отримання мав би бути обрахований строк на апеляційне оскарження. Її адвокат не мав доступу до справи в системі «Електронний суд» і такий доступ йому було надано в суді апеляційної інстанції. Вважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження. Вказане позбавило її на доступ до правосуддя.
У період часу, що припадає на строк оскарження ухвали суду від 09 липня 2025 року, вона перебувала за межами України. 09 липня 2025 рокубуло проголошено короткий зміст ухвали суду першої інстанції, повний текст її представник не отримував. Доступ до електронної справи адвокат отримав лише в апеляційному суді, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції до його електронного кабінету не надсилалася. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з пунктом 8 частини другої статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Перегляд судових рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Відповідно до статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Забезпечення права на справедливий суд відіграє особливу роль у демократичному суспільстві, є його базовою цінністю, яка має вирішальне значення у безперешкодній реалізації основоположних прав і свобод людини і громадянина та дотриманні принципу верховенства права загалом. Водночас однією з важливих гарантій цього права є можливість оскарження судових рішень в апеляційному порядку. 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року в пунктах 54, 55 зазначається, що, приймаючи до уваги особливості порядку апеляційного оскарження за українським законодавством, право заявника на доступ до апеляційного суду було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції. У цьому зв`язку Суд нагадує, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. 
У рішенні в справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року, заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до статей 3, 8, 9, 21 і 55 Конституції України право на судовий захист і доступ до правосуддя відноситься до невідчужуваних прав і свобод людини й одночасно виступає гарантією захисту всіх інших прав і свобод, що визнаються та гарантуються згідно із загальноприйнятими принципами і нормами міжнародного права.
Аналіз наведених конституційних положень у взаємозв`язку зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку, що правосуддя як таке повинно забезпечувати ефективне поновлення в правах і відповідати вимогам справедливості. 
Ці нормативні положення гарантують особі право на перегляд судом справи, стосовно якої суд ухвалив рішення по суті спору, принаймні один раз - в апеляційному порядку.
Отже, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.
Згідно із статтею 354 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Поважними є такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (постанови Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 904/3541/15, від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20, від 19 листопада 2025 року в справі № 296/5175/23). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Під час оцінювання поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи ЄСПЛ «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).
Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження  у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).  
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
30 липня 2025 року ОСОБА_1 черезпідсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року в цій справі. В апеляційній скарзі заявляла клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що вона належно не повідомлена про час судового розгляду і докази належного повідомлення відсутні в матеріалах справи. Зі змістом оскаржуваної ухвали ознайомилась 30липня 2025 року з Єдиного державного реєстру судових рішень та отримання доступу до матеріалів справи через підсистему «Електронний суд».
Апеляційний суд визнав неповажними наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, посилаючись на те, що представник ОСОБА_1 - адвокат Василюк І. М. був присутній у судовому засіданні під час оголошення оскаржуваної ухвали від 09 липня 2025 року іцього ж дня ухвала була надіслана до підсистеми «Електронний суд».
Верховний Суд не може погодитися з наведеними висновками, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 272 ЦПК України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Аналіз вищезазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що початок перебігу процесуального строку для апеляційного оскарження ухвали (рішення) суду першої інстанції перебуває у безпосередньому взаємозв`язку із датою вручення повного тексту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 10 розділу IIІнструкції діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової
адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (далі - Інструкція), документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС), затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15, особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до Електронного кабінету таких осіб.
Повідомлення про вручення поштового відправлення адресатові після повернення до суду, у тому числі засобами підсистеми «Електронний суд», долучаються до матеріалів судової справи. При цьому до автоматизованої системи документообігу суду вносяться відомості про факт вручення (не вручення) документів адресатові та дату повернення до суду повідомлення (пункт 12 розділу IIІнструкції). 
ОСОБА_1 зареєструвалася в підсистемі«Електронний суд» лише 30 липня 2025 року, тобто ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року мала надсилатися їй рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Доказів учинення таких дій судом першої інстанції в матеріалах справи немає.
Невиконання міським судом обов`язку щодо направлення копії ухвали на адреси учасників справи, які не були присутні у судовому засіданні, свідчить про порушення вимог частини п`ятої статті 272 ЦПК України. 
Відповідно до протоколу судового засідання від 09 липня 2025 року (т. 1, а. с. 21-23) о 12:20:40 оголошено перерву для постановлення ухвали, повний її текст проголошувався без учасників справи (т. 1, а. с. 30). 
Тобто представник ОСОБА_1 - адвокат Василюк І. М. не був присутній у судовому засіданні під час оголошення повного тексту оскаржуваної ухвали. 
Докази надсилання та отримання копії цієї ухвали адвокату Василюку І. М. через підсистему«Електронний суд», а саме повідомлення про доставлення електронного листа у матеріалах справи відсутнє. 
Апеляційний суд не врахував, що учасник справи, якому (повна) ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.
У матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази отримання  ОСОБА_1  чи її представником - адвокатом Василюком І. М. копії повного тексту ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року, однак саме така дата є визначальною для встановлення початкового моменту перебігу строку на апеляційне оскарження. 
Апеляційний суд помилково виснував про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, що зумовило необґрунтовану відмову у відкритті апеляційного провадження.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження без належної оцінки обставин обізнаності заявниці із повним текстом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції порушив право заявниці на апеляційне оскарження судового рішення (а саме ухвали суду) як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.
Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 389, 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 серпня 2025 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська