УХВАЛА

06 січня 2026 року 
м. Київ
справа №160/18460/25
провадження № К/990/52886/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Мацедонської В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі за позовом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СТЕК», Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Донецький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, про визнання протиправним та скасування пунктів вимоги,
у с т а н о в и в :
08 грудня 2025 року зазначену скаргу подано засобами поштового зв`язку.
17 грудня 2025 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що Дніпропетровський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України звернувся до суду з адміністративним позовом до Східного офісу Держаудитслужби, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункти 1, 3, 4, 5 вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства» від 05 червня 2025 року № 040408-15/3512-2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані пункти вимоги «Про усунення порушень законодавства» від 05 червня 2025 року №040408-15/3512-2025 є безпідставними, неконкретизованими, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивачем не допущено порушень законодавства за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року, а відповідачем не наведено у мотивувальній частині вимоги протилежне. Висновки контролюючого органу щодо допущених порушень законодавства базуються на припущеннях, без застосуванні жодної методики для визначення розміру збитків, та врахування наданих під час ревізії доказів.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 01 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнав протиправним та скасувати пункти 1, 3, 4, 5 вимоги Східного офісу Держаудитслужби «Про усунення порушень законодавства» від 05 червня 2025 року № 040408-15/3512-2025.
Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, Східний офіс Держаудитслужби оскаржив їх у касаційному порядку.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Перевіривши викладені доводи та надавши їм оцінку, Суд зазначає, що вживання законодавцем слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, автором касаційної скарги не наведено. Суб`єктивні труднощі у тлумаченні правової норми, які виникають у суб`єкта правозастосування, не обов`язково свідчать про те, що питання права має фундаментальне значення для правозастосовчої практики. За змістом підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не ставиться у залежність від наявності висновку Верховного Суду з цього питання.
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у касаційній скарзі автор, як на підстави касаційного оскарження, покликається на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Водночас суди першої та апеляційної інстанцій застосували правову позицію Верховного Суду, що спростовує доводи автора касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що автором касаційної скарги не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Східного офісу Держаудитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 160/18460/25 за позовом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до Східного офісу Держаудитслужби, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СТЕК», Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Донецький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України, про визнання протиправним та скасування пунктів вимоги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді О. В. Кашпур

В. Е. Мацедонська