УХВАЛА 
13 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 296/6784/21
провадження № 61-135ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Таскомбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- розірвати банківський договір № 004/2694905-СК від 04 серпня 2016 року, до якого було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ), із видачею банківської платіжної картки, оформлений АТ «Таскомбанк» на ім`я ОСОБА_1 ;
- закрити рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) з анулюванням сум нарахованого боргу та штрафних санкцій;
- розірвати банківський договір від 26 серпня 2015 року № 1889017 та банківський договір від 26 серпня 2015 року № 357448, укладені між АТ «Таскомбанк» та 
ОСОБА_1 ;
- стягнути з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані кошти, перераховані АТ «Страхова компанія «ТАС» на банківський рахунок в АТ «Таскомбанк» на ім`я ОСОБА_1 , як суми страхової виплати, в розмірі 1 230,03 грн, а також збитки, завдані невиплатою страхового відшкодування, та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.
Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 17 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 1 230,03 грн безпідставно стягнутих коштів та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника АТ «Таскомбанк» задоволено частково. Заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 17 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.
29 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року (повний текст постанови складено 12 листопада 2025 року) та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.
ОСОБА_1 порушила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію повного тексу оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вона отримала засобами поштового зв`язку лише 27 листопада 2025 року, на підтвердження чого надала суду копію конверту та роздруківку з сайту АТ «Укрпошта» за трек-номером R067038553914. 
Врахувавши наведені обставини, взявши до уваги, що копію повного тексту постанови Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року вручено заявниці лише 27 листопада 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 та поновлення строку на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім перегляду судом апеляційної інстанції.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
У Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам наголошено на необхідності вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункти а - г частини третьої статті 389 ЦПК України)), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у здійсненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на сьогоднішній день).
Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживачів, шляхом розірвання договорів, укладених з банком, закриття рахунку з аналюванням боргу, стягнення безпідставно утриманих коштів в розмірі 1 230,03 грн, а також збитків, завданих невиплатою страхового відшкодування та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Отже ціна позову у цій справі про захист прав споживачів щодо безпідставного списання грошових коштів на суму 1 230,03 грнта відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грнне перевищує шістдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час подання касаційної скарги (60 х 3 028 грн = 181 680 грн).
Ця справа не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
Зі змісту оскаржуваної постанови Житомирського апеляційного суду 
від 11 листопада 2025 року слідує, що рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог не оскаржувалося. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким на її користь стягнуто 3 203,03 грн.
Спір вирішено судом апеляційної інстанції за результатами оцінки доказів: судом встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору банку надано право списувати кошти з будь-яких рахунків клієнтки на погашення її заборгованості.
Разом з тим, повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Колегія суддів враховує мотиви постанови апеляційного суду і доводи касаційної скарги та вважає, що незгода позивачки з висновками апеляційного суду за результатами оцінки доказів не свідчить про те, що така справа має виняткове значення для учасника справи, становить суспільний інтерес або має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
З огляду на ціну й предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховним Судом не встановлено обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі, підлягало б касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, не обґрунтувала наявності виключних обставин, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частини другої статті 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Таскомбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору, стягнення коштів.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович