ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 991/361/25
провадження № 51-1953км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі: 
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання	 ОСОБА_4 ,	
особи, прав якої стосується оскаржене рішення (заявника) представників заявника  прокурора захисника	 ОСОБА_5  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8  ОСОБА_9 	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Вищого антикорупційного суду (ВАКС) від 10 лютого 2025 року та ухвалу Апеляційної палати ВАКС від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 .
Обставини справи

1. Оскарженим вироком, ухваленим на підставі угоди з прокурором про визнання винуватості, ОСОБА_10 засуджено за частиною 4 статті 369 Кримінального кодексу України (КК) за надання голові Чернівецької обласної ради неправомірної вигоди в загальній сумі 180 000 доларів США за забезпечення ухвалення обласною радою рішення про передачу цілісного майнового комплексу «Бальнеологічний Санаторій «Брусниця»» в довгострокову оренду підконтрольному ОСОБА_10 суб`єкту господарювання.
2. Апеляційна палата ВАКС оскарженою ухвалою залишила вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

3. Представник заявника, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 КПК, просить скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4. Він вважає, що суд першої інстанції порушив права, свободи та інтереси заявника, оскільки у тексті вироку прямо зазначив прізвище та іншу особисту інформацію, що дозволяє ідентифікувати його особу. 
5. Крім того, він зазначає, що у вироку фактично констатовано факт вчинення заявником злочину, що порушує презумпцію його невинуватості, оскільки цей вирок має преюдиційне значення для справи № 991/6021/21, у якій той має статус обвинуваченого. 
6. Також зазначення особи заявника на веб-порталі «Судова влада» дає можливість широкому колу осіб зробити висновок про його винуватість у вчиненні злочину.
7. Сторона заявника вважає, що суди порушили вимоги частини 8 статті 469 КПК, оскільки угода була укладена в основному, а не у виділеному провадженні. 
8. Захисник засудженого адвокат ОСОБА_9 та прокурор в письмових запереченнях навели аргументи щодо необґрунтованості касаційної скарги.
Позиції учасників касаційного розгляду 

9. Заявник та його представники підтримали доводи скарги.
10. Прокурор та захисник  ОСОБА_9 заперечили проти задоволення касаційної скарги.
11. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Оцінка суду

12. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників розгляду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши наведені учасниками доводи, Суд дійшов висновку, що скаргу слід залишити без задоволення.
13. Сторона захисту вважає, що викладені у оскарженому вироку висновки можуть бути використані як доказ винуватості заявника в провадженні щодо нього.
14. Суд визнає, що принцип презумпції невинуватості може бути порушений у разі передчасного твердження про винуватість заявника, висловленого у вироку щодо іншої особи, справа якої розглядалась окремо[1]. Однак Суд вважає, що такі обставини відсутні у цій справі.
15. У кримінальних провадженнях, у яких обвинувачення щодо кількох осіб розглядаються в окремих провадженнях, посилання суду на причетність осіб, що не беруть участь у розгляді, можуть бути необхідними для оцінки винуватості обвинувачених в цьому провадженні осіб. Суди зобов`язані якомога акуратніше і точніше встановити факти, що мають значення для оцінки відповідальності обвинуваченого, і не можуть представляти встановлені факти лише як припущення чи підозру, у тому числі й факти, що стосуються причетності інших осіб. Але суди мають уникати надання інформації у більшому обсязі, ніж це необхідно для оцінки юридичної відповідальності тих, хто є обвинуваченими у судовому розгляді[2]. 
16. Суд неодноразово підкреслював, що обставини, встановлені в рішеннях щодо інших осіб, не є преюдиційними для суду, який буде розглядати обвинувачення проти заявника, де він має оцінити докази, надані сторонами, з метою встановлення обставин, важливих для вирішення питання про його винуватість.[3]
17. Оскільки розгляд кримінального обвинувачення проти заявника триває, Суд не вважає прийнятним висловлювати припущення щодо гіпотетичного порушення його прав під час триваючого розгляду.
18. Щодо можливого порушення презумпції його невинуватості у формулюванні оскаржених рішень, Суд має вирішити, чи було необхідно посилатися в них на обставини, які стосуються заявника, в контексті обвинувачення засудженого, і, якщо так, чи ці посилання були обмежені тим, що було необхідно для встановлення його винуватості і сформульовані таким чином, щоб уникнути потенційної шкоди для заявника[4].
19. Суд відзначає, що враховуючи характер обвинувачення проти засудженого, суди в оскаржених рішеннях не могли уникнути встановлення певних обставин, які стосувалися заявника, як, наприклад, його статусу як особи, що займає «особливо відповідальне становище», а також обсягу його повноважень і можливості вчиняти або впливати на вчинення дій, за які надавалася неправомірна вигода, тощо.
20. У той же час опис цих обставин не означає визнання вини заявника, не має обвинувального характеру щодо нього і використовується виключно в контексті встановлення подій, а обсяг викладених судом обставин, які неможливо було відділити від ролі заявника у подіях, не виходив за межі задач, пов`язаних з визначенням винуватості засудженого.
21. Суд не здійснював оцінки правомірності дій заявника, не встановлював наявність чи відсутність його винуватості і не робив інших висновків, що мали б преюдиційне значення для провадження щодо нього.
22. Такий підхід узгоджується із практикою, сформованою у рішеннях Суду[5]. 
23. Враховуючи викладене, Суд відхиляє доводи сторони заявника, які стосуються порушення презумпції його невинуватості.
24. Суд відзначає, що в пункті 2 оскарженого вироку «Формулювання обвинувачення …» містяться персональні дані - прізвище, ім`я, по-батькові, займана посада заявника. Сторона заявника вимагає скасування оскаржених рішень для того, щоб в результаті нового розгляду прізвище заявника у вироку було замінено на слово «Особа», або «Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження».
25. Суд зазначає, що всі рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР) у загальному доступі є знеособленими. В обставинах цієї справи знеособлення прізвища заявника в тексті вироку не може завадити ідентифікувати його особу на підставі інших даних, згадки яких суд - враховуючи характер обвинувачення - не міг уникнути.
26. Тому Суд вважає, що сама по собі згадка його прізвища не може бути таким порушенням, яке зумовлює скасування або зміну судових рішень. Більше того, скасування судових рішень і, відповідно, нове коло судових розглядів, призведе до додаткових згадок заявника, що по суті суперечить меті, про яку заявляє сторона заявника.
27. Заявник вважає істотним порушенням кримінального процесуального закону укладення угоди до моменту виділення матеріалів щодо ОСОБА_10 в окреме провадження.
28. Суд зазначає, що порушення порядку укладення угоди про визнання винуватості може стосуватися інтересів сторін цієї угоди. Однак сторона заявника переконливо не обґрунтувала, яким чином стверджуване нею порушення стосується інтересів заявника.
29. За таких обставин Суд не вважає за необхідне розглядати цей довід в контексті скарги, поданої представником заявника.
30. Таким чином, Суд не встановив істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, а тому вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення.
31. Враховуючи викладене, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Вищого антикорупційного суду від 10 лютого 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвокатаОСОБА_6 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 

[1] Karaman v. Germany, no. 17103/10, § 42, 27 February 2014; C.O. v. Germany, no. 16678/22, § 59, 17 September 2024 

[2] Karaman v. Germany, no. 17103/10, § 64, 27 February 2014; Navalnyy and Ofitserov v. Russia, nos. 46632/13 and 28671/14, § 99, 23 February 2016; Mucha v. Slovakia, no. 63703/19, § 58, 25 November 2021; Meng v. Germany, no. 1128/17, § 47, 16 February 2021; Alarich v. Germany (dec.), no. 37027/20, § 11, 17 October 2023; Gorse v. Slovenia, no. 47186/21, § 53, 6 March 2025

[3] Постанови від 05 серпня 2020 року у справі № 700/361/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/90906016; 
від 16 вересня 2021 року у справі № 727/7941/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/99765430; від 16 січня 2025 року у справі № 563/404/22, https://reyestr.court.gov.ua/Review/124596709; 

[4] Mucha v. Slovakia, no. 63703/19, § 60, 25 November 2021

[5] Постанови від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/89372564; від 15 квітня 2020 року у справі № 344/2514/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88857300; від 22 травня 2025 року у справі № 344/12716/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/127702547; від 27 листопада 2024 року у справі № 203/2507/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/123498971.