УХВАЛА

23 січня 2026 року
м. Київ
справа №757/19301/22-к
провадження № 51-4412 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року,
установила:
ОСОБА_4 звертався з касаційною скаргою на згадані судові рішення. Подану скаргу через її невідповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі - Суд) ухвалою від 24 листопада 2025 року залишив без руху і надав строк для усунення недоліків. У рішенні Суду також було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і роз`яснено, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала. 
У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте з тексту нового звернення убачається, що при його поданні вимог ст. 427 КПК знову не додержано й повною мірою не усунуто недоліків, на які було вказано в ухвалі від 24 листопада 2025 року. 
Беручи до уваги правила п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів уважає, що касаційні скарги (первісну та нову) необхідно повернути їх авторові на таких підставах.
Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження забезпечується у визначених законом випадках.
Приводом для ревізії судових рішень у касаційному порядку є звернення особи, зміст якого має кореспондуватися з нормативним регулюванням.
У юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який відповідно до ч.2 ст. 433 КПК перевіряється і розглядається Судом у межах позиції скаржника та її правового обґрунтування. Тому в ст. 427 цього Кодексу законодавець установив конкретні вимоги до змісту скарги, наслідком недодержання котрих є її повернення.
За правилами ст. 427 КПК скаржник повинен умотивувати свою позицію, зазначивши, у чому полягає незаконність оспорюваних рішень з огляду на підстави для їх зміни / скасування судом касаційної інстанції, визначені в ст. 438 цього Кодексу. Тобто має бути відображено, які істотні порушення норм права допустили, на думку автора скарги, суди попередніх інстанцій, і сформулювати свою вимогу відповідно до повноважень Суду за ст. 436 КПК. Обов`язковість викладення цього також зумовлено принципом юридичної визначеності, корелюється з приписами ч. 1 ст. 433, ч. 3 ст. 442 вказаного Кодексу.
Окресленого не було враховано.
Так, у новій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити оспорювані рішення і перекваліфікувати діяння з ч. 3 ст. 4362  Кримінального кодексу України на ч. 1 цієї статтіабо ж скасувати ті самі рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції. Однак альтернативність заявлених вимог, які різні за правовою природою та наслідками їх перевірки, суперечить згаданому принципу, стає на заваді встановленню дійсної позиції скаржника, звідси, і меж касаційного перегляду, як це передбачено в ст. 433 КПК. 
Водночас, наполягаючи на зміні юридичної оцінки діяння, засуджений у поданій скарзі не обґрунтовує в правовому аспекті з огляду на статті 84, 91, 94, 370, 374, 413 КПК й з урахуванням установлених у справі фактів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Доводів, які би свідчили про здійснення судового провадження з істотними порушення норм права, котрі зумовлюють обов`язкову зміну вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК у зверненні не відображено. Разом із тим автор скарги ставить під сумнів повноту розгляду справи й установлені фактичні обставини кримінального провадження, що згідно зі ст. 433 КПК не належить до предмета перевірки за касаційною процедурою і таких підстав для зміни чи скасування судових рішень у ст. 438 цього Кодексу законодавець не передбачив.
Крім того, попри переглядвироку судом апеляційної інстанції , ОСОБА_4 не навів у розрізі положень гл. 31 КПК доводів, які би свідчили про здійснення апеляційного провадження з істотними порушеннями вимог цього Кодексу й постановлення незаконної ухвали. Скаржник також не зазначив, яких аргументів сторони захисту не розглянув апеляційний суд і не дав на них відповідей у своєму рішенні.
Таким чином приписів ст. 427 КПК не виконано.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу передбачено повернення касаційної скарги, якщо особа не усунула в установлений строк недоліків касаційної скарги, яку було залишено без руху. А тому касаційні скарги (первісну та нову) належить повернути авторові.
Прийняте рішення не перешкоджає новому зверненню до Суду в порядку, встановленому законом, з урахуванням положень ст. 117 КПК. 
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року разом з усіма доданими до них матеріалами повернути особі, яка їх подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3