УХВАЛА
19 січня 2026 року
м. Київ

справа № 953/921/23
провадження № 51-112ск26 

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 серпня 
2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у кримінальному провадженні стосовно нього,

встановив:

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї статті. 

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджуються із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій стосовно нього та просить закрити кримінальне провадження. Вважає, що наявні в матеріалах справи докази не доводять його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зокрема в касаційній скарзі засуджений оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію його дій, аналізує докази у справі та стверджує про те, що суди неправильно оцінили їх. Також, засуджений стверджує, що від його дій не настали будь-які наслідки.

Засудженому слід взяти до уваги, що перевірка достовірності того чи іншого доказу та неповнота судового розгляду не є предметом касаційного розгляду. 

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій. 

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для їх скасування або зміни, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Суд касаційної інстанції не вправі скасовувати судові рішення з інших підстав.

Разом з цим, у скарзі не наведено будь-яких обґрунтувань, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, які порушення допустили суди попередніх інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість прийнятих рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК до безумовних підстав для скасування оскаржуваних рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу та закриття кримінального провадження. 

Крім того, засуджений не конкретизує, які порушення допустив апеляційний суд з урахуванням приписів статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких цей суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній.

Таким чином, з урахуванням викладеного засудженому необхідно конкретно вказати, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій і чому оскаржувані рішення не відповідають кримінальному або кримінально процесуальному законам та належно систематизувати й обґрунтувати викладені у касаційній скарзі доводи.

Засудженому необхідно взяти до уваги, що встановлені Судом недоліки, необхідно усунути шляхом подачі касаційної скарги в новій редакції. 

Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає приписам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений повинен підтвердити, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у кримінальному провадженні стосовно нього, залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали. 

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3